ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3621/26 Справа № 204/2479/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №204/2479/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Книш А.В., -
ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» про стягнення безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування позову посилається на те, що заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2011 року у справі №2-243/2011 стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №ОД14/02/2008/840-К/6 від 04 лютого 2008 року в сумі 1 121 277 грн. 04 коп.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №ОД14/02/2008/840-К/6 від 04 лютого 2008 року в сумі 1121277 грн. 04 коп. Загальний розмір заборгованості, що підлягав стягненню із всіх осіб по кредитному договору № ОД14/02/2008/840-К/6 від 04 лютого 2008 року обмежується сумою у 1 121 277 грн. 04 коп. Стягнуто солідарно з відповідачів суму витрат по сплаті судового збору, а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи. 
Вказує, що рішення суду набрало законної сили 21 жовтня 2011 року та було звернуто до примусового виконання у 2012 році. На примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження №35197058 з примусового виконання виконавчого листа №2-243/11, виданого 03 січня 2012 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 1 121 277,04 грн.
Зазначає, що стягувачем за виконавчим провадженням є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі ухвали Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року у справі 325/126/21 про заміну стягувача. Підставою для заміни стягувача з ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у справі №2-243/2011 став договір купівлі-продажу майнових прав від 21 липня 2020 року, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками за кредитним договором №ОД14/02/2008/840-К/6 від 04 лютого 2008 року. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі №325/126/21 ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 в частині задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження стосовно позивача, ОСОБА_1 скасовано, оскільки до ТОВ «Дніпрофінансгруп» не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . 
Згідно відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) за вих.№10690-5-261 від 21 лютого 2025 року, за період з 18 лютого 2021 року по 20 лютого 2025 року на користь стягувача було стягнуто 158 086,78 грн., з них платежі 26 лютого 2021 року - 3 398,52 грн.; 01 квітня 2021 року - 1 307,80 грн.; 30 квітня 2021 року - 3 304,05 грн.; 31 травня 2021 року - 2 877,15 грн.; 16 червня 2021 року - 7 349,83 грн.; 03 вересня 2021 року - 1 233,06 грн.; 29 вересня 2021 року - 4 172,48 грн., стягнуті на користь Філії ПАТ КБ «Надра» Одеського регіонального управління, решта – на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 
Зауважує, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» безпідставно отримало (набуло) грошові кошти у розмірі 134 443,89 грн., які підлягають поверненню на користь позивача.
У зв`язку з чим, просила стягнути з останнього на свою користь 175 408,04 грн., а саме 134 443,89 грн. безпідставно отриманих коштів, 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6 700,81 грн., інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 43 263,34 грн. та судові витрати.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпрофінансгруп» про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково. Стягнуто з ТОВ «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 134 443,89 грн. Стягнуто з ТОВ «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1075,56 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко О.С. подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду в цій частині незаконним та необґрунтованим, таким яке прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в частині незадоволених позовних вимог рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму безпідставно отриманих грошових коштів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що інфляційні втрати задоволенню не підлягають, оскільки ухвала Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яка слугувала правовою підставою для стягнення з позивача на користь відповідача спірної заборгованості, скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, а тому саме після 05 лютого 2025 року і починається відлік користування відповідачем коштами позивача без правової підстави та саме з цієї дати і набуває позивач право на отримання сум визначених статтею 625 ЦК України.
Зауважує, що судом встановлено, що до ТОВ «Дніпрофінансгруп» не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . 
Вважає, що Ухвала Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року про заміну стягувача, яка в подальшому була скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, засвідчувала лише процесуальні питання примусового порядку виконання рішення суду яке набрало законної сили. А фактично кредитор знав про те, що до нього не перейшло право вимоги ще 21 липня 2020 року та відповідно безпідставно користувався стягнутими з 2021 року з ОСОБА_1 грошовими коштами без будь-якої правової підстави. 
Зазначає, що передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. 
У зв`язку з чим просила рішення Чечелівського районного суду м.Дніпра від 15 грудня 2025 року у справі №204/2479/25 в частині вимог у задоволенні яких відмовлено (про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат) скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6 700,81 грн. та інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 34 263,34 грн. 

Представник відповідача ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» - Скребець О.С. скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню. 
Вказує, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог було винесено при повному та всебічному з`ясовані обставинах справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.263 ЦПК України.
Звертає увагу, що стягнення грошових коштів на користь відповідача з 26 лютого 2021 року до по 05 лютого 2025 року відбувалось на підставі ухвали суду, яка була чинна. І тільки 05 лютого 2025 року Постановою Запорізького апеляційного суду у справі №325/126/21 ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року у цій справі в частині задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 було скасовано; та у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» про заміну сторони виконавчого провадження в частині вимог до ОСОБА_1 відмовлено.
Вказує, що саме з 05 лютого 2025 року у відповідача відпала підстава стягнення грошових коштів у виконавчому провадженні №35197058 з примусового стягненню боргу з ОСОБА_1 .
Отже суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність підстав нарахування 3% річних та інфляційних втрат до 05 лютого 2025 року, тобто до моменту скасування ухвали, яка стала підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні.
Наголошує, що 3% річних має нараховуватись сама з «факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом». Таким чином, судом першої інстанції було винесено рішення в оскаржуваній частині при повно та всебічно з`ясованих обставинах справи з дотриманням норма матеріального та процесуального права.
Зазначає, що 27 грудня 2025 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» змінила найменування юридичної особи на ТОВ «Дніпрофінансгруп», також відбулась зміна місцезнаходження юридичної особи з 49089, Дніпропетровська область, м.Дніпро вул.Автотранспортна, будинок 2, офіс 205 на 49001, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Січових стрільців, буд.9 
У зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 грудня 2025 року у справі №204/2479/25 в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2011 року у справі №2-243/2011 позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, у тому числі стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №ОД14/02/2008/840-К/6 від 04 лютого 2008 року в сумі 1 121 277,04 грн., а також розподілені судові витрати.
Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції Запорізької області Воронцовим С.В. від 14 листопада 2012 року на підставі виконавчого листа №2-243/11, виданого 03 січня 2012 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь філії ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість у розмірі 1 121 277,04 грн. відкрито виконавче провадження №35197058. 
Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яка набрала законної сили 05 березня 2021 року, заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ПАТ КБ «НАДРА», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено, замінено стягувача з ПАТ КБ «НАДРА» - на правонаступника ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп у справі №2-243/2011.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року в частині задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 скасовано та у задоволенні заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження в частині вимог до ОСОБА_1 відмовлено.
З відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) за вих.10690-5-261 від 21 лютого 2025 року встановлено, що за період з 18 лютого 2021 року по 20 лютого 2025 року у ВП №35197058 на користь стягувача з позивача було стягнуто 158086,78 грн., з яких платежі від 26 лютого 2021 року – 3398,52 грн.; 01 квітня 2021 року – 1307,80 грн.; 30 квітня 2021 року – 3304,05 грн.; 31 травня 2021 року – 2877,15 грн.; 16 червня 2021 року – 7349,83 грн.; 03 вересня 2021 року – 1233,06 грн.; 29 вересня 2021 року – 4 172,48 грн. стягнуті на користь Філії ПАТ КБ «Надра» Одеського регіонального управління, решта – на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яка слугувала правовою підставою для стягнення з позивача на користь відповідача спірної заборгованості, скасована постановою Запорізького апеляційного суду 05 лютого 2025 року, а тому саме після 05 лютого 2025 року і починається відлік користування відповідачем коштами позивача без правової підстави та саме з цієї дати і набуває позивач право на отримання сум визначених статтею 625 ЦК України. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Відсутність порушеного права особи, як і обрання нею неефективного способу захисту порушеного права, є достатніми і самостійними підставами для відмови в задоволенні позову.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» коштів які, на переконання позивача, були набуті та збережені відповідачем без достатньої правової підстави.
Такі вимоги позивач обґрунтовує приписами статті 1212 ЦК України, за змістом частини першої якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Верховний Суд зауважує, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.
Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. "condictio sine causa" - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).
Особливості кондикційних правовідносин (зобов`язань) неодноразово були предметом дослідження суду касаційної інстанції (Верховного Суду України, касаційних судів у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду).
Так, у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15 було зазначено, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова).
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18, від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19).

У постанові від 25 вересня 2024 року в справі №201/9127/21 Верховний Суд зазначив, що характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.
Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та сприяло його безпідставному збагаченню.
Безпідставне збагачення може полягати як у так званому "фактичному" збагаченні, коли набувач, не отримуючи права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в "юридичному" збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Натомість договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, за загальним правилом, кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача 

У справі, яка переглядається, встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області Воронцовим С.В. від 14 листопада 2012 року на підставі виконавчого листа №2-243/11, виданого 03 січня 2012 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь філії ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості у розмірі 1 121 277,04 грн. відкрито виконавче провадження №35197058.
Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яка набрала законної сили 05 березня 2021 року у справі №2-243/2011, заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» про заміну сторони виконавчого провадження, задоволено; замінено стягувача з ПАТ КБ «НАДРА» - на правонаступника ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».
Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року в частині задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 скасовано та у задоволенні заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження в частині вимог до ОСОБА_1 відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, заміна сторони виконавчого провадження №35197058 відбулась саме на підставі ухвали Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року у справі №325/126/21, яка в подальшому була скасована, внаслідок чого у відповідача і виник обов`язок їх повернути згідно з нормами статті 1212 ЦК України.
Таким чином, стягнення грошових коштів на користь відповідача з 26 лютого 2021 року до по 05 лютого 2025 року відбувалось на підставі ухвали суду, яка була чинною.
Саме з 05 лютого 2025 року у відповідача відпала підстава стягнення грошових коштів у виконавчому провадженні №35197058 з примусового стягненню боргу з ОСОБА_1 .
Тому, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту встановлення факту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що підстава, на якій ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги з ОСОБА_1 по відкритому виконавчому провадженню №35197058, згодом відпала, а отже ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» зобов`язана повернути набуті грошові кошти.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6700,81 грн. та інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 34263,34 грн. з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 34 263,34 грн. за період з 06 жовтня 2021 року по 31 січня 2025 року та 3% річних у розмірі 6 700,81 грн. - за період з 06 жовтня 2021 року по 03 березня 2025 року. Однак ухвала Приазовського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2021 року, яка слугувала правовою підставою для стягнення з позивача на користь відповідача спірної заборгованості, скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, а тому саме після 05 лютого 2025 року і починається відлік користування відповідачем коштами позивача без правової підстави. Розрахунку сум визначених статтею 625 ЦК України за вказаний період позивачем не надано.

Таким чином, судом першої інстанції було винесено рішення в оскаржуваній частині при повно та всебічно з`ясованих обставинах справи з дотриманням норма матеріального та процесуального права. 

Доводи апеляційної скарги, що кредитор фактично знав про те, що до нього не перейшло право вимоги ще у 21 липня 2020 року та відповідно безпідставно користувався стягнутими з 2021 року з ОСОБА_1 грошовими коштами без будь-якої правової підстави, а постанова Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року лише засвідчила такі обставини, та відповідно встановила механізм повернення таких коштів суд не приймає, оскільки рішення (акт) втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду про його скасування.
Інші доводи апеляційної не знайшли свого підтвердження і спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, та зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону в тому числі і в оскаржуваній частині.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині - залишенню без змін.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:   

Повний текст постанови складено 11.03.2026

Головуючий суддя О.В. Агєєв