Справа № 127/32291/25
Провадження 2/127/7205/25 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору припиненим, стягнення коштів, -
в с т а н о в и в:

13.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про припинення договору і стягнення коштів.
Свою позицію обґрунтовував тим, що 27.01.2025 року між ним і відповідачем був укладений договір інвестиційної позики № 2502, згідно якого він як інвестор передав відповідачу як позичальнику цільову інвестиційну позику в сумі 100 000 грн., що є еквівалентом 2 350 доларів США за курсом НБУ, а позичальник зобов`язався повернути кошти до 27.01.2026 року і сплатити проценти за користування – від 3% до 5 % суми позики, що становить 3 000 грн. – 5 000 грн. щомісячно. За несвоєчасне повернення позики або її частини інвестор має право вимагати від позичальника сплати неустойки (пені) в розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення. За несвоєчасну сплату процентів або їх частини інвестор має право вимагати сплати неустойки (пені ) в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
ФОП ОСОБА_2 своє зобов`язання не виконував і не сплачував проценти з лютого 2025 року, тому 30.05.2025 року позивач направив повідомлення відповідачу про розірвання договору інвестиційної позики № 2502 від 27.01. 2025 року в односторонньому порядку.
Разом з цим відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення коштів в сумі 100 000 грн., що еквівалентно 2 350 доларам США, про сплату процентів в сумі 9 000 грн. та неустойки (пені) в сумі 3 600 грн., проте відповідач проігнорував вимогу позивача. 
На підставі ст.ст. 598, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України позивач просив визнати договір інвестиційної позики від 27.01.2025 року № 2502 припиненим з 30.06.2025 року; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики – 100 000 грн., проценти за договором в сумі 24 000 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів (п. 4.3 договору) – 24 750 грн., 3% річних – 203,42 грн., інфляційні втрати 278,49 грн., а також стягнути судові витрати: 10 000 грн. витрат на правничу допомогу і 1 492,50 грн. судового збору. 
Спрощене провадження у справі відкрите 30.10.2025 року. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Заяви про вирішення спору мирним шляхом від позивача не надійшло. 
В судове засідання відповідач ФОП ОСОБА_2 повторно не з`явився, причини неявки суду не відомі. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте відзиву на позов не подав. 02.12.2025 року відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання і 27.01.2026 року подав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з вирішенням спору мирним шляхом в досудовому порядку. 
Станом на день розгляду справи по суті сторони мирову угоду не уклали. 
Враховуючи наведені обставини, суд вважав необхідним розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 27.01.2025 року між ОСОБА_1 (інвестор) та ФОП ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір інвестиційної позики № 2502, згідно якого інвестор передає позичальнику в цільову інвестиційну позику грошові кошти в сумі 100 000 грн., що є еквівалентом 2 350 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути інвестору інвестиційні кошти і сплатити проценти за користування позикою в порядку і розмірах на умовах, визначених в договорі. 
Відповідно до п. 1.4 за надання цільової інвестиційної позики позичальник щомісяця виплачує інвестору проценти відповідно до п. 1.5, 1.6 договору.
Відповідно до п. 1.5 договору сторони визначили, що розмір процентів, які підлягають виплаті позичальником інвестору, а саме щомісяця позичальник сплачує інвестору 3-5% відсотків від сум інвестиційної позики за цим договором, в термін до 30 числа кожного місяця. 
Відповідно до п. 1.6.1 договору сума інвестиційної позики надається позичальнику на термін 12 місяців, а саме до 27.01.2026 року.
Відповідно до п. 1.6.2 договору дострокове повернення інвестиційних коштів за цим договором не передбачається, окрім випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. 
Відповідно до п. 2.2 договору інвестор має право вимагати дострокового повернення позичальником інвестиційних коштів і розірвання договору в односторонньому позасудовому порядку в разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов п. 1.2, п. 1.5 цього договору. При цьому інвестор за 30 календарних днів до моменту розірвання зобов`язаний письмово повідомити про це позичальника.
Відповідно до п. 4.2 договору за несвоєчасне повернення суми позики або її частини інвестор має право вимагати від позичальника сплати неустойки (пені) в розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
Відповідно до п. 4.3 за несвоєчасну сплату відсотків або її частини інвестор має право вимагати від позичальника сплати неустойки (пені) в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
На виконання умов договору ОСОБА_1 перерахував ФОП ОСОБА_2 100 000 грн. відповідно до платіжної інструкції від 29.01.2025 року, чим виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним договором. 
Проте, в порушення умов п. 1.5 договору, відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав своє зобов`язання із своєчасної сплати процентів за договором з лютого 2025 року, в зв`язку з чим 30.05.2025 року позивач заявив про дострокове розірвання договору інвестиційної позики і повернення коштів в сумі 100 000 грн., що є еквівалентом 2 350 доларів США, сплати процентів в сумі 9 000 грн. та пені в сумі 3 600 грн., яке відповідач отримав 05.06.2025 року (а.с. 18-22). 
Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини із договору позики, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). 
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, внших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору.
Статтею 598 ЦК України встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
Статтею 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення правовідносин. Розірвання договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Пунктами 1.6.2, 2.2, 4.1 договору від 27.01.2025 року передбачене право інвестора ОСОБА_1 на розірвання договору в односторонньому позасудовому порядку, про що інвестор за 30 календарних днів до моменту розірвання повідомляє позичальника, і передбачено обов`язок позичальника достроково повернути інвестиційні кошти.
Таким чином, сторони договору, врахувавши встановлену законом свободу договору, на власний розсуд погодили підстави та порядок припинення дії цього договору, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651 ЦК України.
Враховуючи те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання по п. 1.4, 1.5 договору від 27.01.2025 року і не сплатив проценти у визначеному розмірі і у визначений строк, доказів протилежного відповідач суду також не надав, суд вважає, що відповідач порушив умови договору, тому договір є розірваним відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України і визнання його припиненим в судовому порядку не потребує. 
Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. 
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
ОСОБА_1 заявив про свою відмову від договору 30.05.2025 року, тому договір є розірваний з 30.06.2025 року і відповідно до п. 2.2 договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний був достроково повернути кошти за договором в сумі 100 000 грн., еквівалентній 2 350 доларам США, проте не виконав свого обов`язку. 
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно, зобов`язання з повернення коштів є простроченим з 30.06.2025 року.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Станом на день звернення до суду з позовом - 13.10.2025 року 2 350 доларам США відповідає 97 760 грн. (офіційний курс НБУ 100 доларів США = 41,60 грн.).
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти за договором від 27.01.2025 року в сумі 2 350 доларів США, що становить еквівалент 97 760 грн., а також проценти за період з 01.02.2025 року до 30.06.2025 року в сумі 15 000 грн. 
При визначенні суми процентів за договором суд приймає розрахунок позивача, наданий до позовної заяви, згідно якого сума щомісячних процентів становить 3 000 грн., виходячи із 3% від суми інвестиційної позики (п. 1.5 договору) (а.с. 12-13).
Відповідач не оспорив наданий розрахунок і не надав доказів повної (часткової) сплати боргу та/або процентів. 
Вимога позивача про стягнення процентів (за п. 1.5 договору від 3 до 5% щомісяця) після розівання договору задоволенню не підлягає, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України (дострокове повернення коштів) (постанова ВП ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).
В задоволенні позову в частині стягнення пені, 3% річних і інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України також слід відмовити, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). 
Враховуючи наведені обставини і норми закону, суд дійшов висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача коштів за розірваним договором від 27.01.2025 року в сумі 2 350 доларів США, що становить еквівалент 97 760 грн., а також процентів в сумі 15 000 грн. 
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
При зверненні до суду з позовом позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2 703,51 грн. (1 492,31 грн. за вимогу майнового характеру і 1 211,20 грн. за вимогу немайнового характеру). 
Оскільки позов майнового характеру в частині стягнення боргу задоволений частково (75%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1119,23 грн. (1 492,31 ? 75% ? 100 = 1 119,23 грн.).
Судовий збір за вимогу немайнового характеру - 1211,20 грн. стягненню не підлягає, оскільки в задоволенні позову в цій частині відмовлено. 
Правнича допомога надана позивачу АБ «Сивоненко і Партнери» на підставі договору від 10.08.2025 року № 21/09. 
Відповідно до п. 3.4 договору гонорар сплачується клієнтом у національній валюті України – гривні, у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок адвокатського бюро, зазначений у реквізитах договору. Порядок та строки оплати гонорару визначаються за домовленістю сторін. 
Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг від 10.08.2025 року АБ надані послуги на суму 10 000 грн.: вивчення і правовий аналіз матеріалів (1 год.) – 2 514 грн., зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 год) - 2 514 грн., підготовка і подання позовної заяви (3 год) – 4 972 грн.  
Враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконану адвокатом роботу, час, витрачений адвокатом на виконання відповідної роботи, обсяг наданих адвокатами послуг, предмет позовних вимог і ціну позову, а також враховуючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, ціною позову, обсягом наданих послуг і значенням справи для сторін, суд вважає необхідним компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 11, 541, 610, 611, 625, 629, 651, 653, 1046, 1048, 1049 ЦК України, суд 

в и р і ш и в :
позов задоволити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором інвестиційної позики № 2502 від 27.01.2025 року в сумі 2 350 (дві тисячі триста п`ятдесят) доларів США, що становить еквівалент 97 760 (дев`яносто сім тисяч сімсот шістдесят) грн., а також проценти в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В решті позову – відмовити. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 119 (одна тисяча сто дев`ятнадцять) грн. 23 коп., а також витрати на правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України.
Учасники справи:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
- відповідач фізична особа – підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 
Повне судове рішення складене 04.03.2025 року. 

Суддя: