ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/21840/14 (910/3914/24) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я., 

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Національного банку України
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду (головуючий -Доманська М. Л., судді: Пантелієнко В. О., Сотніков С. В.) від 02.10.2025 
за позовом Національного банку України
до голови ліквідаційної комісії Гусара Івана Олексійовича, що здійснює повноваження ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Сеніко" 
про визнання дій протиправними та стягнення коштів
у межах справи за заявою боржника Приватного акціонерного товариства "Сеніко"
про визнання банкрутом. 

1. Короткий зміст вимог
1.1. 21.10.2014 Господарський суд міста Києва ухвалив порушити провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Сеніко" (далі - Боржник) за особливостями, передбаченими статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (порушення справи про банкрутство за рішенням власника боржника), ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів тощо.
04.11.2014 Господарський суд міста Києва ухвалив визнати Боржника банкрутом, відкрити щодо нього ліквідаційну процедуру та призначити ліквідатором банкрута голову ліквідаційної комісії Боржника - Гусара Івана Олексійовича. 10.03.2015 Господарський суд міста Києва ухвалив, зокрема, внести окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області на суму 66 000 000 грн 00 коп. як такі, що забезпечені заставою майна Боржника.
1.2. 30.09.2024 Господарський суд міста Києва вирішив відмовити у задоволенні поданого у межах справи про банкрутство Боржника позову Національного банку України (далі - Позивач, Нацбанк) до голови ліквідаційної комісії Гусара Івана Олексійовича, що здійснює повноваження ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Сеніко" (далі - Відповідач), про визнання протиправними дій Відповідача щодо неперерахування Позивачу 2 705 612 грн 80 коп. від продажу заставного майна, переданого Боржником в заставу Нацбанку (Позивачу), та стягнення з Відповідача на користь Позивача 2 705 612 грн 80 коп.
1.3. 30.04.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову (залишену без змін постановою Верховного Суду від 05.08.2025): про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 та ухвалення нового рішення - про визнання протиправними дій Відповідача щодо неперерахування Позивачу коштів від продажу заставного майна в сумі 2 705 612 грн 80 коп. та стягнення з Відповідача на користь Позивача завданої шкоди у сумі 2 705 612 грн 80 коп., а також судових витрат, а саме 32 467 грн 35 коп. судового збору за подання позовної заяви та 48 701 грн 02 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.
1.4. 08.08.2025 Позивач подав до апеляційного суду заяву про виправлення описки у резолютивній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 в частині стягнутої на користь Нацбанку суми судового збору, стягнувши з Відповідача на користь Позивача 34 889 грн 75 коп. судового збору за подання позовної заяви та 52 334 грн 63 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.
1.5. Заява обґрунтована допущеною апеляційним судом у резолютивній частині постанови від 30.04.2025 опискою в частині стягнутих з Відповідача сум судового збору. 

2. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
2.1. 02.10.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив про відмову Нацбанку у задоволенні заяви про виправлення описки в постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025.
2.2. Судове рішення мотивоване відсутністю підстав для стягнення з Відповідача зазначених Позивачем фактично сплачених ним у більшому розмірі сум судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги, оскільки такі позовна заява та апеляційна скарга були подані Нацбанком до судів першої та апеляційної інстанцій через електронний кабінет в електронній формі, через що за подання цих процесуальних документів у відповідній спосіб застосовується понижений коефіцієнт розміру ставки судового збору, відповідно до якого судові збори Нацбанку належало сплачувати у менших сумах, які і були стягнуті з Відповідача під час розподілу апеляційним судом судових витрат у справі. 

3. Встановлені судами обставини
3.1. Нацбанк сплатив 34 889 грн 75 коп. судового збору за подання позовної заяви та 52 334 грн 63 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.
3.2. Нацбанк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом та до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою через електронний кабінет в електронній формі.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.1. 16.10.2025 Нацбанк подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 та ухвалити за результатами розгляду заяви Нацбанку про виправлення описки рішення про задоволення такої заяви та виправлення описки, допущеної у резолютивній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 в частині стягнутої на користь Нацбанку суми судового збору, стягнувши з Відповідача на користь Позивача 34 889 грн 75 коп. судового збору за подання позовної заяви та 52 334 грн 63 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
5.1. Згідно з аргументами, наведеними в касаційній скарзі, підставою для касаційного оскарження ухвали апеляційного суду у цій справі є:
- незастосування цим судом положень частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" щодо правил сплати судового збору за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер - за кожну з вимог окремо за визначеною законом ставкою;
- а також неврахування апеляційним судом обставин заявлення Нацбанком у цій справі позовних вимог до Відповідача немайнового характеру (про визнання протиправними дій Відповідача щодо неперерахування Позивачу 2 705 612 грн 80 коп. від продажу заставного майна) та у зв`язку з цим також вимог майнового характеру (про стягнення шкоди з Відповідача на користь Позивача 2 705 612 грн 80 коп., завданої наведеними протиправними діями Відповідача). 

6. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо правил виправлення у судовому рішенні недоліків щодо розподілу судових витрат 

6.1. Предметом розгляду у цій справі стало порушене Позивачем питання усунення допущених апеляційним судом у цій справі помилок у розподілі, , понесених ним судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, за наслідками вирішення спору у цій справі на користь Позивача. 
6.2. Загальне правило виправлення окремих недоліків/помилок у судових рішеннях, ухвалених господарським судом, закріплене приписами статті 243 ГПК України (виправлення описок та арифметичних помилок), відповідно до приписів якої суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки (частина перша).
6.3. Щодо правил та умов виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, то у постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №905/2135/19 викладено правовий висновок про те, що:
- судове рішення повинно бути точним, помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу;
- законом передбачені випадки, коли недоліки рішення суду можуть бути усунені тим самим судом, що його ухвалив;
- описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Арифметична помилка - це неточність у розмірі присудженого, неправильність арифметичних розрахунків;
- вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто, виникли в процесі виготовлення тексту рішення).
Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.
Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 990/106/22.
6.4. Таким чином, виправлення допущених у рішенні, постанові, ухвалі описок, арифметичних помилок допускається, якщо, при цьому, не зачіпається суть судового рішення.
6.5. Велика Палата Верховного Суду, звернувшись до власних висновків, сформульованих у справах адміністративної юрисдикції як до релевантних, також сформулювала відповідні висновки у постанові від 19.11.2025 у справі № 916/992/25 (провадження № 12-46гс25).
У постанові від 04.09.2019 у справі № 9901/87/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що опискою є зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Однак виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких, зокрема, належить написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків. 
У постанові від 16.07.2025 у справі № 240/277/06/23 міститься аналогічний висновок. В цій справі Верховний Суд також зазначив, що особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки або неуважністю. Не є арифметичною помилкою, а отже і не може бути виправлене в порядку, передбаченому вказаною вище статтею, застосування неправильних методик підрахунку, а так само застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень. Суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився.
Подібні висновки викладені у постанові від 02.10.2025 у справі № 520/32217/23, в якій Верховний Суд зазначив, що очевидною арифметичною помилкою є порушення правил арифметики при розрахунках завданої шкоди, невиплаченої зарплати тощо. Така помилка може призвести до неправильного визначення розміру задоволення позовних вимог грошового характеру.
Описка тлумачиться як явна неточність або незрозуміле формулювання.
Суд вправі здійснити технічну заміну елемента, помилковість якого є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.
У постанові від 09.06.2022 у провадженні № 11-84сап21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з метою оперативного та дієвого усунення помилок технічного (неюридичного, непроцесуального) характеру в судовому рішенні застосовується інструмент виправлення описок (помилок правопису, що впливають на зміст чи порядок виконання судового рішення) і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні (переважно щодо здійснення розрахунків у контексті задоволення позовних вимог фінансового характеру).
Отже, опискою, яка підлягає виправленню в судовому рішенні, є механічна синтаксична (граматична) помилка у написанні, правописі, розділових знаках тощо, а арифметичною помилкою - неправильне зазначення цифрових значень, помилки в підрахунках та ін., допущені при виготовленні тесту судового рішення та які мають істотний характер, тобто можуть призвести до неправильного розуміння судового рішення, спотворення його змісту, утруднення подальшого виконання.
6.6. Поряд з цим, щодо вирішення судом питання про судові витрати, до якого належить і вирішення питання про розподіл витрат зі сплати судового збору за подання позову, іншої заяви, апеляційної/касаційної скарги тощо (частина перша статті 123 ГПК України) Суд зазначає, що відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
6.7. За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема стосовно розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 05.07.2023 у справі №904/8884/21, у постановах від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі № 927/229/19, від 05.09.2024 у справі № 910/9998/23. 
6.8. Таким чином, у разі якщо суд хоча і вирішив питання про розподіл судових витрат у цій справі, однак з недоліками у відповідній частині судового рішення, такий недолік може бути усунутий/виправлений із застосуванням такого процесуального інструменту як ухвалення судом додаткового рішення за правилами статті 244 ГПК України (за заявою учасників справи чи з власної ініціативи суду, частина перша цієї статті).
6.9. У зв`язку з викладеним та враховуючи аргументи в заяві Нацбанку про виправлення описки у резолютивній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 в частині стягнутої на користь Нацбанку суми судового збору (пункт 1.4, 1.5), з урахуванням аргументів касаційної скарги Нацбанку (пункт 5.1) щодо неправильного визначення апеляційним судом у зазначеній постанові суми судового збору, що підлягає стягненню з Відповідача у зв`язку із задоволенням позову у цій справі, що зумовлено неврахуванням апеляційним судом змісту заявлених Нацбанком позовних вимог, які мають і майновий, і немайновий характер, а у зв`язку і цим і незастосуванням цим судом відповідних приписів частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір", Суд доходить висновку про те, що відповідний недолік у постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 може бути усунутий із застосуванням такого процесуального інструменту як ухвалення судом додаткового рішення (висновки в пункті 6.8 цієї постанови).
6.10. Дійшовши цього висновку, Суд зазначає, що за результатами розгляду заяви Нацбанку про виправлення описки у резолютивній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 в частині стягнутої на користь Нацбанку суми судового збору (пункт 1.4, 1.5), яка за своїм змістом містить вимогу про виправлення помилок в судовому рішенні в частині розподілу судових витрат (суми цих витрат), апеляційний суд не мав розглядати та вирішувати по суті питання про виправлення описки, а мав з наведених мотивів (пункт 6.9) відмовити у задоволенні відповідної заяви Позивача, не розглядаючи її по суті; та, перевіривши наявність недоліків у постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025, про які вказав Нацбанк (в касаційній скарзі тощо, 5.1), за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення за правилам статті 244 ГПК України (аналогічні висновки сформульовано в пунктах 4.11, 4.12 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 09.12.2025 у справі № 910/4503/25 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.04.2025 у справі № 607/14864/20 (провадження № 61-9101св24)).
При цьому Суд зауважує, що суд, перевіряючи за заявою сторони правильність розподілу судових витрат, має керуватися принципом jura novit curia ("суд знає закони"), згідно з яким суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц).
6.11. Між тим, апеляційний суд, розглянувши та відмовивши по суті у задоволенні заяви Нацбанку про виправлення описки в постанові апеляційного суду, припустився помилкового застосування положень статті 243 ГПК України, хоча при цьому і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні відповідної заяви Позивача.
6.12. Дійшовши цього висновку, є неналежними мотиви для відмови у задоволенні заяви Нацбанку про виправлення описки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 в частині стягнутої на користь Нацбанку суми судового збору, що були наведені апеляційним судом в оскаржуваній ухвалі, тому Суд не оцінює аргументи скаржника із запереченням таких мотивів та висновків, а також підстав для скасування оскаржуваної ухвали (пункт 5.1), однак, з мотивів, викладених в цій постанові, погоджується з правильним по суті рішенням апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі про відмову задоволенні заяви Нацбанку про виправлення описки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025.
Тобто, апеляційний суд, дійшовши висновку про відмову у задоволенні заяви Нацбанку про виправлення описки у постанові Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 в частині стягнутої на користь Нацбанку суми судового збору, хоча і допустив процесуальне порушення, між тим ухвалив правильне по суті рішення.
6.13. У зв`язку із викладеним, попри наведені процесуальні порушення, допущені апеляційним судом при ухваленні оскаржуваної ухвали у цій справі, Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є правильною по суті, тому з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові, а подана касаційна скарга - залишенню без задоволення.
6.14. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваної ухвали, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі № 910/21840/14 (910/3914/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський
Судді К. М. Огороднік 
В. Я. Погребняк