1	Справа № 335/1037/26  2/335/1319/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 березня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А. В., за участю секретаря судового засідання Махненко А. А., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Котлярова В. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.11.2018 до 30.11.2025 Концерн «МТМ» надавав відповідачу послуги з централізованого опалення у квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість на загальну суму 56 634,45 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою судді від 03.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
14.02.2026 відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому зазначила, що визнає позов в частині вимог у межах трирічного строку позовної давності в період з 01.12.2022 до 30.11.2025. До вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 до 30.11.2022 просила застосувати позовну давність.
19.02.2026 представник позивача подав до суду пояснення, в яких заперечував проти доводів відповідача про звернення Концерну до суду з позовом за межами строків позовної давності, посилаючись на те, що строки позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, що виникла з 01.11.2018, були продовжені законодавцем на час запровадження в Україні карантину та введення воєнного стану.
В судове засідання, призначене на 08 год 45 хв 27.02.2026, представник позивача не з`явився. В прохальній частині позовної заяви міститься заява позивача про розгляд справи за відсутності представника Концерну.
Відповідач та її представник проти позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що житлово-комунальні послуги, надані позивачем, вона не оплачувала через відсутність коштів. Також відповідач просила застосувати до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 до 30.11.2022 позовну давність з підстав, викладених у відзиві.
В судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, у задоволенні якого було відмовлено через його невідповідність вимогам ст. 84 ЦПК України (не надано суду доказів того, що відповідачем вживалися заходи для отримання зазначених в клопотанні доказів самостійно).
Дослідивши надані сторонами докази, вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, заслухавши пояснення відповідача та її представника, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 21.01.2009, починаючи з 01.01.2009, позивача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для населення, що мешкає в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».
Місце проживання відповідача у період виникнення заборгованості було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8 – 10), вищезазначена квартира належить відповідачці на праві власності.
Позивачем за відповідачем як споживачем послуг було закріплено особовий рахунок з номером НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою Концерну «МТМ», у період з 01.11.2018 до 30.11.2025 відповідачеві у вищезазначену квартиру були надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води на загальну суму 56 634,45 грн. Відповідач зобов`язання з оплати наданих позивачем у спірний період послуг виконала частково в сумі 0,11 грн. Отже, заборгованість відповідача за спірний період становить 56 634,34 грн.
Доказів того, що в період з 01.11.2018 до 31.10.2021 між сторонами укладався договір на постачання послуг, матеріали справи не містять.
Разом з тим, фактичне надання послуг і відкриття особового рахунку на ім`я відповідача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
01.05.2019 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Станом на 01.11.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання між сторонами вважається укладеним.
Відповідно до п. 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та обсягу відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надану послугу в строки та на умовах, що визначені цим договором.
Відповідно до п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Згідно з п. 33 Договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за рахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до п. 38 Договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Споживач житлово-комунальної послуги зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004).
Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017).
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1–4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказів належного виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем у спірний період послуг відповідач суду не надала, правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості не спростувала.
У відзиві на позов відповідачка просила суд застосувати позовну давність до вимог позивача.
Позовна давність — строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Строк виконання зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води визначено п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними в період існування спірних правовідносин між сторонами), у відповідності до якого розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.
Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022.
Законом України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла у період з 01 листопада 2018 року до 30 листопада 2025 року, тобто в період, коли перебіг позовної давності було продовжено, і позов у даній справі подано 28 січня 2026 року, відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк не є пропущеним.
Скрутне матеріальне становище не звільняє відповідачку від обов`язку сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг та, відповідно, не є підставою для відмови у задоволенні позову Концерну.
Таким чином, позов Концерну «МТМ» є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263–265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (ідентифікаційний код 32121458, адреса: 69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137) 59296 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) гривень 74 копійки, з яких 56 634,34 грн — заборгованість з центрального опалення, гарячого водопостачання, постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2018 року до 30 листопада 2025 року, 2662,40 грн — судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. В. Стеценко