ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026	Справа № 910/230/26	

За позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" м. Києва
до Кабінету Міністрів України
про стягнення боргу, ціна позову 120142,14 грн.,
Суддя Паламар П.І.
Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2026 року Акціонерне товариство "Укртелеком" звернулося в суд з указаним позовом.
Позивач зазначав, що протягом липня-грудня 2023 року ним на пільгових умовах були надані електронні комунікаційні послуги населенню Миргородської міської територіальної громади, включеного до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати загальною вартістю 120142,14 грн. Для її стягнення він звернувся в суд з відповідним позовом.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 31 липня 2024 р. у справі № 917/719/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2024 р., у позові Акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про стягнення 120142,14 грн. відмовлено.
Указаним судовим рішенням було встановлено, що Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради не є належним відповідачем. Зазначено, що стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.
Також позивач вказував, що оскільки держава не визначила законом головного розпорядника таких видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п. 6 ст. 116 Конституції України, саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Листом № 80С914.012_259/5 від 20 листопада 2025 р. він пред`явив відповідачу вимогу про відшкодування 120142,14 грн. витрат по категоріях пільг з поіменними списками пільговиків по Миргородській міській територіальній громаді за період липня-грудня 2023 року.
Посилаючись на те, що надані послуги відповідачем відшкодовані не були, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 120142,14 грн. боргу, а також понесені ним по справі судові витрати.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Вказував, що витрати на пільги з послуг зв`язку відносяться до видатків місцевих бюджетів і він не є уповноваженим органом щодо їх відшкодування. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад в межах певної адміністративно-територіальної одиниці вирішують питання щодо надання компенсаційних виплати окремих категорій громадян у випадках передбачених законодавством, які виплачуються з місцевих бюджетів, що затверджуються відповідною радою органу місцевого самоврядування.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором електронних комунікацій і включене до Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та/або послуг Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.
Предметом діяльності Акціонерного товариства "Укртелеком" є, зокрема, надання послуг зв`язку, а саме, електронних комунікаційних послуг в розумінні Закону України "Про електронні комунікації", який набрав чинності з 1 січня 2022 р.
Судом встановлено, що протягом липня-грудня 2023 року позивачем на пільгових умовах були надані електронні комунікаційні послуги населенню Миргородської міської територіальної громади, включеного до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та мають встановлені законодавством України пільги з їх оплати загальною вартістю 120142,14 грн.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, наявним у матеріалах справи розрахунком видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку по Миргородській міській територіальній громаді (поіменний список пільговиків) за період липня-грудня 2023 року.
Заявляючи вимоги про стягнення понесених витрат внаслідок надання населенню Миргородської міської територіальної громади послуг зв`язку на пільгових умовах, позивач зазначає, що оскільки держава не визначила законом головного розпорядника таких видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України (відповідача) слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п. 6 ст. 116 Конституції України, саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", відповідно до статті 1 якого державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.
Статтею 17 цього Закону унормовано, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.
Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки (ст. 18 Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").
Стаття 19 цього Закону розділяє соціальні гарантії на обов`язкові та додаткові.
Відповідно частини третьої цієї статті державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Водночас частина третя вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Згідно ч. 1 ст. 20 Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.
Пільги з оплати користування послугами зв`язку та комунікаційними послугами передбачено низкою законодавчих актів України. Так, перелік категорій громадян, яким державою встановлені державні соціальні гарантії у вигляді пільг, встановлено, зокрема, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно ч. 1 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в, межах Конституції і законів України.
Відповідно до Конституції України (стаття 143) та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (стаття 16) повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані, тобто повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.
Здійснення зазначених соціальних виплат відносяться саме до делегованих і мають супроводжуватись відповідним фінансуванням з боку держави, як того вимагають положення частини третьої статті 142 Конституції України, відповідно до якої держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (пункт "а" частини першої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Тобто, встановлення органами місцевого самоврядування додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями, які мають фінансуватися виключно з місцевого бюджету.
Зазначене повністю відповідає положенням частини третьої статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Водночас відповідно до п.п. "є" пункту 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Наразі такий перелік не затверджений, що, однак, не змінює фактичного існування програм в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, та не звільняє державу від здійснення видатків для забезпечення реалізації таких програм.
Положення п. 6 статті 92 Конституції України та наведених вище статей Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у сукупності свідчить про те, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.
Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян підлягають компенсації.
Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України, саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати таки пільги, наведена в численних постановах Верховного Суду від 20 січня 2022 р. у справі № 904/138/21, від 1 лютого 2022 р. у справі № 904/141/20, від 27 липня 2022 р. у справі № 904/7875/21, від 9 червня 2023 р. у справі № 916/3938/21, та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава, як замовник послуг, є боржником у цих правовідносинах.
Отже, стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава.
Стягнення компенсації витрат за рахунок видатків місцевих бюджетів було б можливим лише за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.
Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 7 серпня 2023 р. у справі № 922/1418/22, від 6 жовтня 2023 р. у справі № 916/429/23.
Всупереч вимог ст. 74 ГПК України суду не надано доказів надання відповідних субвенцій з державного бюджету місцевому бюджету.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", який діяв у спірний період, міжбюджетні трансферти (субвенції/дотації) із Державного бюджету місцевому бюджету на видатки на пільги з послуг зв`язку не передбачалися, а тому відповідні кошти з державного бюджету до місцевого бюджету не надходили.
Тому доводи відповідача про те, що відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання мешканцям Миргородської міської територіальної громади послуг зв`язку на пільгових умовах, повинен здійснювати орган місцевого самоврядування за рахунок видатків з місцевого бюджету, є необґрунтованими.
При цьому суд враховує, що позивач звертався до суду з аналогічними вимогами до органу місцевого самоврядування - Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 31 липня 2024 р. у справі № 917/719/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2024 р., у позові Акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про стягнення 120142,14 грн. відмовлено.
Указаним судовим рішенням було встановлено, що Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради не є належним відповідачем. Вказано, що стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.
Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних кошів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян підлягають компенсації.
Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п. 6 ст. 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Нормами частини 2 ст. 617 ЦК України визначено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Листом № 80С914.012_259/5 від 20 листопада 2025 р. позивач пред`явив відповідачу вимогу про відшкодування 120142,14 грн. витрат по категоріях пільг з поіменними списками пільговиків по Миргородській міській територіальній громаді за період липня-грудня 2023 року.
Доказів відшкодування відповідачем позивачу указаних сум суду не надано.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 120142,14 боргу.
Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Акціонерного товариства "Укртелеком" м. Києва задовольнити.
Стягнути з Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2, код 00031101) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, код 21560766) 120142,14 грн. боргу, 2662,40 грн. витрат по оплаті судового збору.
Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар