Справа № 455/2607/25
Провадження № 3/455/12/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України
05 березня 2026 року м.Старий Самбір
Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Клімченко М.І., розглянувши матеріали справ, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 , не працює, який раніше до адміністративної відповідальності не притягався, 
за частиною 1 статті 204-1, частиною 2 статті 185-10  Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),
ВСТАНОВИВ:
14.12.2025 о 02 год. 00 хв. ОСОБА_1 , в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Нижанковичі – Мальховичі», територія Добромильської ОТГ Самбірського району Львівської області, під час прикордонного контролю на виїзд з України пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Республіки Болгарія для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , вид. 17.06.2025 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що він є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , вид. 25.10.2017, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», пункт 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, чим здійснив спробу незаконного перетину державного кордону в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.
Крім того, 14.12.2025 о 02 год. 15 хв., в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Нижанковичі – Мальховичі», територія Добромильської ОТГ Самбірського району Львівської області, на виїзд з України прибув ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час бесіди «СПНвППр» встановлено, що вищезазначені громадяни України негативно ставляться до існування Держави Україна та державної мови, підтримують вторгнення рф та існування срср. Після поглибленого огляду транспортного засобу, громадянин України ОСОБА_3 спільно із громадянкою України ОСОБА_4 , закрилися у власному транспортному засобі та відмовились виконувати неодноразові вимоги представників ДПСУ покинути транспортний засіб та вчиняли злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовців ДПСУ. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2.3 статті 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто, вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 185-10 КУпАП.
В судове засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Крім того, ОСОБА_1 викликався до суду шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України.
Отже, судом виконані усі необхідні дії щодо своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи.
При цьому, суд зазначає, що з огляду на практику, викладену в рішеннях ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 та у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням розгляду справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури розгляду.
Суд, з урахуванням положень статті 268 КУпАП, відповідно до якої присутність особи при розгляді справи за статтями 204-1 та 185-10 КУпАП не є обов`язковою, а також беручи до уваги, що процесуальні можливості провести судовий розгляд справи за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вичерпані, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справ, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справ, суд приходить до наступних висновків. 
Відповідно до положень статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є одним з основних доказів для встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи в його вчиненні та встановлення інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що передбачено положеннями статті 251 КУпАП.
Винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводиться такими доказами по справі: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №013186Е від 14.12.2025, складеним відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 204-1 КУпАП, копією паспорта громадянина Республіки Болгарія для виїзду за кордон ОСОБА_1 , витягом ДМС України інформації про особу останнього, рапортом в.о. начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) ОСОБА_5 від 20.12.2025, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №013191Е від 14.12.2025, складеним відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 185-10 КУпАП, протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 14.12.2025, рапортом начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) ОСОБА_6 від 14.12.2025 про вчинення адміністративних правопорушень та відеозаписом з місця події.
Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Крім того, пунктом 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. У разі коли громадянин, який постійно проживає в Україні, втратив зазначені документи (далі - паспортні документи) за межами України або якщо строк дії таких документів закінчився під час перебування громадянина за межами України, або встановлено, що вони є недійсними з інших причин, документом, що дає право на в`їзд в Україну, є посвідчення особи на повернення в Україну, яке видається дипломатичним представництвом або консульською установою України за кордоном. У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Крім того, відповідно до статті 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, видаються службові та спеціальні посвідчення, а також відповідні знаки (жетони). Законні вимоги і розпорядження військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень залучені до оперативно-службової діяльності, є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами. Військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України під час виконання покладених на них обов`язків керуються тільки законами, діють на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ніхто інший, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених Конституцією та законами України випадках, не вправі втручатися у законну діяльність військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України. Ніхто не має права покласти на особовий склад Державної прикордонної служби України виконання завдань і обов`язків, не передбачених законами України. З метою попередження корупції військовослужбовцям та працівникам Державної прикордонної служби України під час здійснення прикордонного контролю забороняється: 1) приймати будь-які предмети (речі) від будь-яких осіб та передавати предмети (речі) будь-кому, якщо інше не встановлено законодавством України; 2) надавати будь-кому інформацію про осіб, транспортні засоби, вантажі, що переміщуються через державний кордон або через контрольні пункти в`їзду - виїзду, якщо інше не передбачено законом; 3) надавати переваги в перетинанні державного кордону або в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї особам, транспортним засобам та вантажам, крім випадків, установлених законами; 4) мати будь-які особисті засоби зв`язку, що не належать Державній прикордонній службі України та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду; 5) мати при собі грошові кошти понад розмір, встановлений центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Зазначені особи зобов`язані на вимогу своїх прямих начальників або посадових чи службових осіб підрозділів внутрішньої безпеки надати можливість перевірити дотримання ними зазначених обмежень. Втручання в діяльність Державної прикордонної служби України тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України мають право на носіння військової форми одягу із знаками розрізнення, зразки яких затверджуються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Використання військових звань, відзнак, форменого одягу, службових чи спеціальних посвідчень, знаків (жетонів) особою, яка не належить до особового складу Державної прикордонної служби України, тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Згідно статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Позицію ОСОБА_1 щодо не з`явлення до суду, суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення покарання за вчинені адміністративні правопорушення, оскільки вказане спростовується матеріалами справ про адміністративні правопорушення, повно та всебічно дослідженими у судовому засіданні.
Аналізуючи вищенаведені докази, що безпосередньо дослідженні та здобуті в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 204-1 та частиною 2 статті 185-10 КУпАП.
Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення, відповідно до статті 34 КУпАП, не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення, відповідно до статті 35 КУпАП, не встановлено.
Підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності судом не встановлені. 
Разом із цим, відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку про застосування вимог статті 36 КУпАП в частині накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, і вважаю, що оскільки справи про адміністративні правопорушення розглядаються одним суддею одночасно, то їх слід об`єднати в одне провадження, і об`єднаній справі надати ЄУН 455/2607/25 (провадження №3/455/12/2026), а стягнення необхідно накласти в межах санкції, встановленої за більш серйозне (за тяжкістю адміністративного стягнення) правопорушення з числа вчинених, тобто, в межах санкції частини 1 статті 204-1 КУпАП.
Враховуючи, у відповідності до вимог статті 33 КУпАП, характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, також беручи до увагивідсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення, вважаю за необхідне застосувати доОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах, установлених санкцією частини 1 статті 204-1 КУпАП, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, оскільки такі відсутні, що за своїм видом та мірою відповідає, визначеній у статті 23 КУпАП, меті накладення адміністративного стягнення, і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі статті 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 665 гривень 60 копійок.
Керуючись статтями 6, 23, 33, 36, 40-1, 185-10, 204-1, 283, 284 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Об`єднати в одне провадження справи ЄУН 455/2607/25 (провадження №3/455/12/2026) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 204-1 КУпАП та ЄУН 455/2608/25 (провадження №3/455/43/2026) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 185-10 КУпАП, надати об`єднаній справі надати ЄУН 455/2607/25 (провадження №3/455/12/2026).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,визнати винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених частиною 1 статті 204-1 та частиною 2 статті 185-10 КУпАП та накласти адміністративне стягнення:
- за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП – штраф в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок;
- за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 185-10 КУпАП – штраф в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень в дохід держави.
Остаточно визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адміністративне стягнення, відповідно до вимог статті 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,в користь Державної судової адміністрації України, місце знаходження: м.Київ, вул. Липська, будинок №18/5, поштовий індекс 01601, отримувач коштів: ГУК м. Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Штраф, відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП, має бути сплачений особою, щодо якої застосований, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В разі несплати штрафу у встановлений частиною 1 статті 307 КУпАП строк, стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови, відповідно до статті 308 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі оскарження перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя   М.І. Клімченко