УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3358/25 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 96 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/3358/25 за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 ,
за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 02 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Гарбузюк О.О. звернувся з даним позовом, в якому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше п`яти років, а саме з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті.
Позов мотивувався тим, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , в складі сім`ї та з його донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник вказував, що на початку лютого 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації, однак ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойових дій загинув.
Згідно з витягом з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії травма та причина смерті ОСОБА_3 пов`язана із захистом Батьківщини.
Представник зазначав, що заявниця із 2004 року і по день смерті ОСОБА_3 жила з ним однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вони виховували його дитину - ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 піклувалась про дочку, відносилась до неї як до своєї рідної доньки, спільно займалися побутом, спільно вирішували питання життєзабезпечення сім`ї, витрачаючи кошти на спільні цілі, спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші свята, події. 

З часу проживання у сім`ї ОСОБА_3 . ОСОБА_1 виконувала обов`язки дружини, а він виконував обов`язки чоловіка та батька. ОСОБА_3 турбувався про заявницю, забезпечував її та дитину матеріально. Вони були пов`язані спільним побутом, одним місцем проживання, спільним бюджетом. ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 відповідально ставилися до виховання та навчання дочки, в однаковій мірі цікавилися проблемами своєї дитини, разом відвідували батьківські збори, були присутні на дитячих ранках, весь вільний час проводили в сім`ї з дитиною. 
Фактично ОСОБА_1 замінила їй матір, також остання була домогосподаркою в сім`ї, займалася доглядом, вихованням дитини.
Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 необхідно для реалізації прав, пов`язаних із отриманням соціальних виплат, пенсій, пільг, субсидій, грошової компенсації (допомоги), надання статусу члена сім`ї загиблого захисника, а також для вжиття заходів щодо подальшої реалізації права на отримання грошової компенсації (допомоги) у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 02 травня 2025 року заяву задоволено.
У поданій апеляційній скарзі представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області, Управління) просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник вказує, що заявником не долучено доказів, які підтверджують, спільний побут та взаємні права, зокрема, спільні витрати в утриманні житлового будинку шляхом сплати коштів за комунальні послуги, його ремонт, наявності спільного бюджету тощо.
Вважає, що заявник належними та допустимими доказами не довела обґрунтованість заявлених вимог, як відносно факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем так і факту перебування на його утриманні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Гарбузюк О.О. та заінтересована особа – ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити у її задоволенні і надали пояснення. які відповідають доводам поданої заяви про встановлення даного факту.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявницею доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , має для неї юридичне значення, їхнім відносинам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами, в іншому, окрім судового порядку встановити такий факт вона не має можливості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Судом встановлено, що місце реєстрації ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта (а.с.6).
Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 15 лютого 2023 року ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням по забезпеченню національної безпеки та оборони, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується копією повідомленням про смерть № 2263 від 20 лютого 2023 року (а.с.10), копією довідки про причину смерті № 1662 від 21 лютого 2023 року (а.с.11), копією лікарського свідоцтва про смерть № 1662 від 21 лютого 2023 року (а.с.12), копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1495 від 20 березня 2023 року (а.с.13-14), копією довідки виданими військовою частиною НОМЕР_1 від 09 травня 2023 року № 6376 та від 10 травня 2023 року № 3268 (а.с.17, 18 відповідно) та копією свідоцтва про смерть від 28 лютого 2023 року серії № НОМЕР_3 (а.с.20).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.29).
З довідки № 2/8.09.2023р. виданої ПП «Управляюча компанія Житлове експлуатаційне підприємство № 1» та акту обстеження житлових умов від 08 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по день його смерті. Вони спільно вели господарство за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24, 25).
Із пояснень громадян ОСОБА_4 .. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які проживають по сусідству із заявницею, убачається, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 , однією сім`єю, без реєстрації шлюбу починаючи із 2004 року до дати смерті останнього. Вони вели спільне господарство, між ними існували взаємні права та обов`язки, як між дружиною та чоловіком. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.30-35).
Факт проживання однією сім`єю заявниці із ОСОБА_3 , як у суді першої інстанції так і в апеляційному суді підтвердила донька померлого ОСОБА_3 – ОСОБА_2 . 
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
У справі, яка є предметом перегляду, заявниця просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю.
Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення заявницею факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки тощо.
Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не містить жодного доводу на спростування вказаного висновку суду першої інстанції.
Крім того, під час розгляду цієї справи не виявлено, що виник спір про право, зокрема, майновий спір, оскільки ОСОБА_1 в заяві зазначала, що встановлення цього факту їй необхідне для оформлення пенсії, отримання грошової компенсації (допомоги), а не для вирішення спору про право цивільне ( права на майно та інше).
У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 02 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 26 лютого 2026 року.