ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2315/26 Справа № 208/2980/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року по справі за позовом  ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Малькевич Наталія Володимирівна до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням . 
Позов мотивовано тим, що Позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 33 роки 04 місяці 17 днів. З відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» перебував у трудових відносинах в період часу з 24.07.1992 року по 05.05.2017 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений 05.05.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 
22 січня 2011 року, виконуючи свої трудової обов`язки позивач отримав травми: осколковий закритий перелом двох кістковий перелом правої гомілки зі зміщенням, вивих стопи до зовні, садини п/3 правої гомілки. 
Нещасний випадок трапився 22.01.2011 року під час виконання позивачем трудових обов`язків, а саме позивач разом з іншими робітниками шахти виконували робити по демонтажу борту піддавного конвеєру в другу зміну. Так як борт після розбірки демонтувати не вдалося, співробітник Белянський та позивач розпочали розхитувати його, не утримавши його в руках, борт впав та пошкодив праву ногу позивача. 
За даним нещасним випадком ПАТ «ШУ «Покровське» було складено акт про нещасний випадок на виробництві (Н-1) та акт про розслідування нещасного випадку (Н-5), які затверджені 26.0.2011 року. 
21.10.2011 року позивачу первинно було встановлено 25% втрати працездатності без визначення групи інвалідності з періодичним переоглядом. 
У зв`язку з постійним хворобливим станом, Лікарсько-експертною комісією при «Інституті медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання (Медичний висновок № 20/505 від 15.05.2024 року). 
20.06.2024 року, на підставі повідомлення, комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та складено акт за формою П-4, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким встановлено, що хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І., пневмоконіоз (t/p,2/2,em,pi) ускладнений хронічний бронхіт, ІІст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. (другого ступеня) - захворювання професійне, встановлене вперше та виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недостатністю технологічного процесу (зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. Позивач виконував роботу в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували доступні парламенти та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
13.12.2024 року обласним МСЕК (м. Сєвєродонецьк Луганської області) позивачу була встановлена 3 група інвалідності з 12.12.2024 року, з терміном переогляду 10.12.2026 та 65% втрати працездатності в тому числі вперше 40% (30%- пневмоконіоз, ускладненому хронічним бронхітом ІІ ст., 10% - по приглухуватості) захворювання професійне, встановлено вперше) та 25% - за наслідками нещасного випадку на виробництві 22.01.2011 року повторно. 
У зв`язку отриманою травмою та професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває фізичний біль у суглобах та спині, оніміння ніг, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, в позивача ускладнене дихання, відчуває дискомфорт, у зв`язку з поганим слухом. 
Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 288000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічного професійного захворювання, яким спричинено втрату професійної працездатності (а. с. 1-11). 
Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 95 000 грн. з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 95000,00 гривень. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 35000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»): 
- 24.07.1992 року - прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 01.02.1996 року – переведений електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 05.05.2017 року - звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а. с. 79-94).
За результатами засідання лікарсько-експертної комісії центральної лікарсько – експертної комісії від 08.05.2027 року 12ААГ №772819 про наявність професійного захворювання та висновки про умови праці: позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах з 08.05.2024 року по 01.06.2027 року (а.с. 73-78). 
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 19.06.2024 року комісією із залученням головного державного інспектора відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління інспекційної діяльності у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, лікаря - профпатолога КНП «Мирноградська ЦМЛ» Мирноградської міської ради, заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Ш/у «Покровське», провідного інженера з обліку і аналізу травматизму та професійних захворювань ПрАТ «Ш/у «Покровське», голови профспілки ПрАТ «Ш/у «Покровське», заступника голови, головний технічний інспектор праці Покровсько - Мирноградської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості України, головного спеціаліста відділу профілактики та розслідування нещасних випадків управління контрольно – перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - професійне захворювання у позивача ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в підземних умовах праці обумовленими впливом шкідливого виробничого фактору: недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та недосконалістю технологічного процесу (а.с.27-31). 
Згідно акту №4 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, 22 січня 2011 року о 17.30 годині на ПрАТ «ШУ «Покровське» з ОСОБА_1 стався нещасний випадок з причини не виконання вимог інструкції з охорони праці (а.с. 20-23, 24-27). 
Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 2011 року перебував періодично на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичних установах: 
- з 15.08.2011 року по 29.08.2011 року з діагнозом: псевдоартроз нижньої третини диафіза малогомілкової кістки зі зміщенням, зарослий перелом внутрішньої гомілки після МОС гвинтами правої гомілки;
- з 13.08.2012 року по 29.08.2012 року з діагнозом: зрослий перелом нижньої третини диафізу малогомілкової кістки після остеосинтезу пластиною, зрослий перелом внутрішньої кістки правої гомілки;
- з 02.02.2017 року по 13.02.2017 року з діагнозом: хронічна вертеброгенна попереково – крижова радикулопатія в ст. загострення з вираженим больовим, м`язево – тонічним, виразним правобічним корінцевим синдромами, виразним статико – динамічними порушеннями;
- 05.04.2017 року по 14.04.2017 року з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ ст. з обструктивним синдромом, фаза загострення. Дифузний пневмосклероз ЛН ІІ ст.;
- з 13.10.2017 року по 23.10.2017 року з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ ст. з обструктивним синдромом, фаза загострення. Дифузний пневмофіброз ЛН ІІ ст.;
- з 12.07.2023 року по 24.07.2023 року з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза загострення. Емфізема легень. Дифузний пневмофіброз. Пневмоконіоз ? ЛН ІІ ст. (а.с. 36-58).
Також вбачається, що ОСОБА_1 в період часу з 05.05.2024 року по 27.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним зниженням слуху (ІІІ ст.)- за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. фаза затихаючого загострення ЛН ІІ ст. (а.с. 61-62); 
Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко – функціональних обстежень, в тому числі, Rо-ОГП; динаміка захворювань, їх розвиток під час роботи; інформація про умови праці, представлена в санітарно – гігієнічній характеристиці від 03.05.2024 року, згідно якої хворий підлягав дії шуму, рівень якого перевищував ГДР; підлягав дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК; профмаршрут. (а. с. 59) 
17.05.2024 року на ПрАТ «ШУ «Покровське» було направлене повідомлення форми П-3 про хронічне професійне захворювання (а.с. 60). 
21.10.2011 року ОСОБА_1 був оглянутий в міжрайонній травматологічній МСЕК м. Красноармійська, інвалідом не визнано, але встановлено первинно 15% втрати працездатності за трудовим каліцтвом 22.01.2011 року з 21.10.2011 року до 01.11.2012 року (а.с. 64, 132-133). 
22.10.2012 року ОСОБА_1 був оглянутий в міжрайонній травматологічній МСЕК м. Красноармійська, інвалідом не визнано, але встановлено повторно 15% втрати працездатності за трудовим каліцтвом 22.01.2011 року з 22.10.2012 року до 01.11.2014 року (а.с. 134-135). 
06.11.2014 року ОСОБА_1 був оглянутий в міжрайонній травматологічній МСЕК м. Красноармійська, інвалідом не визнано, але встановлено повторно 25% втрати працездатності за трудовим каліцтвом 22.01.2011 року з 06.11.2014 року до 01.12.2015 року (а.с. 136-137). 
23.11.2015 року ОСОБА_1 був оглянутий в міжрайонній травматологічній МСЕК м. Красноармійська, інвалідом не визнано, але встановлено повторно 25% втрати працездатності за трудовим каліцтвом 22.01.2011 року з 23.11.2015 року до 01.12.2018 року (а.с. 138-139). 
29.11.2018 року ОСОБА_1 був оглянутий повторно в міжрайонній МСЕК м. Покровська, де було встановлено повторно 25% втрати працездатності з 29.11.2018 року до 01.12.2021 року, за трудовим каліцтвом 22.01.2011 року, інвалідність не встановлювалася (а.с. 65, 140-141). 
02.12.2021 року ОСОБА_1 був оглянутий повторно в міжрайонній МСЕК м. Покровська, де було встановлено повторно 25% втрати працездатності з 02.12.2021 року до 01.01.2025 року, за трудовим каліцтвом 22.01.2011 року, інвалідність не встановлювалася (а.с. 142-143). 
13.12.2024 року ОСОБА_1 був оглянутий в обласному центрі МСЕК м. Сєвєродонецька Луганської області, де первинно йому було встановлено третю групу інвалідності з 12.12.2024 року до 01.01.2027 року за сукупністю 65 %: вперше 40% в т. ч. 30% по пневмоконіозу ускладненому хронічним бронхітом ІІ ст., 10% по приглухуватості – захворювання професійні встановлені вперше 15.05.2024 року; повторно: 25% за наслідками нещасного випадку на виробництві 22.01.2011 року, що підтверджується довідкою серійний номер 12 ААА № 122833 (а.с. 67-69). 
На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 95000,00 гривень. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 95000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників, є необгрунтованими, оскільки суд першої інстанції надав цим обставинам належну оцінку.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 95 000,00 грн.
Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Шахтоуправління “Покровське” — залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 14 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді М.Ю. Петешенкова 
В.С. Городнича