ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/3706/25 пров. № А/857/36035/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Гуляка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №300/3706/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними,-

суддя у І інстанції Матуляк Я.П.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.06.2023 № 092850020198 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано Франківській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.02.1979 та за дублікатом трудової книжки НОМЕР_2 від 28.05.1990 в колгоспі з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.11.1990 та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 31.05.2023.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.05.2023 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У зв`язку з відсутністю інформації щодо призначеної пенсії, представник позивача звернувся із адвокатським запитом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, який листом від 16.05.2025 повідомив про те, що рішенням за № 092850020198 від 07.06.2023 ГУ ПФУ в Харківській області відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з підстав відсутності необхідного страхового стажу: не враховано періоди роботи позивача в колгоспі з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.01.1990, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих трудоднів на виробництві та довідка про реорганізацію виробництва. Страховий стаж становить 10 років 1 місяць 10 днів. До вказаного листа долучено також зазначене рішення про відмову в призначенні пенсії. Позивач вважає, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а тому відмова ГУ ПФУ в Харківській області є необґрунтованою та такою, що суперечать вимогам законодавства.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. Відповідно до записів, які містяться у трудовій книжці та дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 працював в колгоспі у періоди з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.01.1990. При цьому, трудова книжка позивача не містить записів про встановлений у вказаному колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання чи не виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис. Також у матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі, в тому числі без поважних причин. А тому, на думку суду, ГУ ПФУ в Харківській області беззаперечно міг встановити факт зайнятості позивача в спірні періоди, виходячи з даних відображених у трудовій книжці та дублікаті трудової книжки.
Суд першої інстанції зазначив, що в трудовій книжці позивача містяться записи, що підтверджують факт його трудової діяльності. В свою чергу, ГУ ПФУ в Харківській області не доведено правомірності неврахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.
Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до переконання, що навіть з урахуванням спірних періодів, страховий стаж позивача становить значно менше 27 років, що виключає можливість призначення пенсії, що вказує на правомірність оскаржуваного рішення. А тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам, зокрема дублікату трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 (передостання сторінка) де є зазначено про всі відпрацьовані в колгоспах річні мінімуми з 1986 по 1990 роки. Та помилково сплутав трудову діяльність (стаж) до 1986 року, де позивач працював в колгоспах за трудовими договорами, з членством в колгоспі, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3 та записами про прийняття на роботу в ній, безпідставно ототожнивши їх в одну категорію. Хоча правові підстави та зарахування трудового стажу в даних сферах трудової участі відмінні як за характером виникнення правових відносин, так і способу їх здійснення. В першому випадку «роботодавець-працівник» в другому «колгосп – член колгоспу».
Скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції визнав, що ГУ ПФУ в Харківській області не доведено правомірності неврахування спірних періодів до страхового стажу позивача. Таким чином суд першої інстанції визнає неправомірність дій ГУ ПФУ в Харківській області і що не існувало жодних підстав для відмови у зарахуванні позивачу роботи в колгоспі у періоди з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 п 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.01.1990.
Разом з тим, суд відмовив в задоволенні позову, оскільки, на думку суду, навіть з урахуванням спірних періодів, страховий стаж позивача становить значно менше 27 років, що виключає можливість призначення пенсії, що вказує на правомірність оскаржуваного рішення.
При цьому, на думку позивача, суд не може перебирати на себе функції пенсійного органу щодо перевірки поданих пенсіонером документів, а відтак і не може вирішувати за пенсійний орган чи достатньо у позивача стажу для призначення пенсії чи ні, зважаючи також на те, що єдиною підставою для відмови було відсутність інформації про кількість відпрацьованих трудоднів на виробництві, встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та довідки про реорганізацію виробництва, що суд першої інстанції зважаючи на вище наведені висновки, визнав протиправним, оскільки трудова книжка позивача містить всю необхідну інформацію для зарахування спірного стажу.
У своїх відзивах на апеляційну скаргу позивача ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області підтримали доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечили обґрунтованість апеляційних вимог та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
У зв`язку з відсутністю інформації щодо призначеної пенсії, представник позивача звернувся із адвокатським запитом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, який листом від 16.05.2025 повідомив про те, що відповідно до принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 092850020198 від 07.06.2023, копію якого також надав представнику позивача. 
Зазначеним рішенням ГУ ПФУ в Харківській області відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з підстав відсутності необхідного страхового стажу: не враховано періоди роботи позивача в колгоспі з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.01.1990, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих трудоднів на виробництві та довідка про реорганізацію виробництва. При цьому зазначено, що страховий стаж становить 10 років 1 місяць 10 днів.
Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974, у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається в трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника у такому самому порядку, що і трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п.1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Таким чином, слід зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 56 Закону України №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться:
- відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; 
- відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; 
- відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.
Як слідує з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працював в колгоспі у періоди з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.01.1990.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що у дублікаті трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 зазначено про всі відпрацьовані в колгоспах річні мінімуми з 1986 по 1990 роки.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що періоди роботи ОСОБА_1 з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.01.1990 безпідставно не зараховано пенсійним органом до страхового стажу позивача, а тому слід зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .
Разом з тим, на час звернення позивача за призначенням пенсії його страховий стаж становив 10 років 1 місяць 10 днів. 
При цьому апеляційний суд зазначає, дійсно, навіть з урахуванням спірних періодів, страховий стаж позивача буде становити менше 27 років, що виключає можливість призначення пенсії.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам, а тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким позовні вимоги слід задовольнити частково.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено, що за подання позову та апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір на суму 2422,16 грн (968,96 + 1453,20).
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову, керуючись статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1211,08 грн. 
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №300/3706/25 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.06.2023 № 092850020198 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.02.1979 та за дублікатом трудової книжки НОМЕР_2 від 28.05.1990 в колгоспі з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.11.1990.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.02.1979 та за дублікатом трудової книжки НОМЕР_2 від 28.05.1990 в колгоспі з 15.06.1982 по 05.08.1983, з 08.02.1985 по 01.04.1985, з 21.04.1985 по 20.12.1985, з 06.01.1986 по 19.05.1986, з 19.05.1986 по 26.11.1990.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 08 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	В. В. Гуляк