КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2026 року м. Київ № 320/31973/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.2023 № 0471599-2412-1003 та від 11.05.2023 № 0531083-2412-1003.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки нарахування податкового зобов`язання за нерухоме майно не мало здійснюватись, враховуючи, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника, згідно норм п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу (далі - ПК України).
Позивач зауважує, що приміщення зернового складу, яке було оподатковано податком на нерухоме майно взагалі не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно оскільки не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 12711 Класифікатора булівель і споруд НК 018:2023. що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
До суду від Головного управління Державної податкової служби у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що в процесі оброблення інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було виявлено, що у власності позивача з 06.07.2021 обліковується нерухоме майно, а саме: будівля загальною площею 554,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ГУ ДПС у Київській області сформовано податкові повідомлення-рішення від 30.04.2020 № 0166801-5005-1027 на суму 44992,79 грн щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 та 2022 роки, які були надіслані платнику поштовим відправленням з повідомленням про вручення № 0911710287980 за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 . Згідно відмітки довідки «Про причини повернення» АТ «Укрпошта», конверт повернуто за причини «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Також, відповідач у відзиві звертає увагу на те, що до фізичних осіб- сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносять фізичних осіб-підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання.
Зважаючи, що позивач не здійснював діяльність як сільськогосподарський товаровиробник, відсутні підстави для застосування вимог п. п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України при нарахуванні податку на зазначений вище об`єкт нежитлової нерухомості.
Щодо твердження позивача про те, що він є сільськогосподарським товаровиробником, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів заняття сільськогосподарською діяльністю та не надано доказів використання приміщення, щодо якого винесено оскаржувані рішення в сільськогосподарських цілях. Крім того, із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 2367449332206, наданого позивачем, вбачаються наступні відомості: «Об`єкт нерухомого майна: будівля, модуль, нежитлова будівля, об`єкт житлової нерухомості: ні», тому твердження позивача, що даний об`єкт є зерносховищем не підтверджено та дане твердження не відповідає відомостям, що містяться в Реєстрі.
Також, до суду 10.02.2026 надійшло клопотання ГУ ДПС у Київській області про залишення позовної заяви без розгляду, з тих підстав, що у даній справі процедура адміністративного оскарження закінчилася днем отримання позивачем рішення ДПС України про розгляд скарги на податкове повідомлення-рішення 07.03.2024, при цьому, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 06.07.2024, а тому, дана позовна заява подана з пропуском місячного строку після закінчення процедури адміністративного оскарження.
Суд, розглянувши вказане клопотання, дослідивши його обґрунтування та перевіривши матеріали справи, звертає увагу на таке. 
Пунктом 56.1 ст. 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до п. 56.17 ст. 56 ПК України (п. 56.19 ст. 56 ПК України).
З урахуванням приписів п. п. 56.17.1 ст. 56 ПК України, оскільки скарга позивача не була розглянута ДПС України по суті, і підставою відмови у розгляді скарги стало пропущення терміну звернення із скаргою в порядку адміністративного оскарження рішень органу податкової служби, податкові повідомлення-рішення, строк для оскарження спірних податкових повідомлень-рішень має визначатись в порядку ст. 122 КАС України і становить 6 місяців з дня, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.
Скарга по суті не розглянута, була повернута скаржнику без розгляду у зв`язку із порушенням, на думку ДПС України, скаржником процедурних питань. Тому, відсутнє рішення ДПС України про результати розгляду скарги, прийняте контролюючим органом у встановленому законодавством порядку, визначеного змісту та форми, що підтверджувало б проведення і закінчення процедури адміністративного оскарження та було б відправною точною для оскарження податкового повідомлення рішення до суду.
Податкове законодавство не містить визначених строків для оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у випадку залишення скарги на таке рішення без розгляду. Також, податкове законодавство не містить у виключному переліку рішень, якими закінчується процедура адміністративного оскарження, повідомлення скаржника про залишення скарги без розгляду та/або рішення про залишення скарги без розгляду.
Водночас, звертаючись до суду з даним позовом, позивач подавав клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, яке враховувалось судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Так, про те, що податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення позивачу стало відомо на початку лютого 2024 року, коли від ГУ ДПС у Київській області було отримано податкову вимогу від 19.01.2024 № 0000361-1309-1036 про наявність податкового боргу, що виник відповідно до винесених податкових повідомлень-рішень від 27.04.2023 № 0471599-2412-1003 та від 11.05.2023 № 0531083-2412-1003, та рішення від 22.01.2024 про опис майна в податкову заставу.
Так, вказані податкові повідомлення-рішення позивачем отримані не були по тій причині, що у 2023 році, після їх винесення, податковий орган направив вказані рішення за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями конверту, яким направлялися вказані податкові повідомлення-ріщення, копією довідки «Укрпошта» форми № 20 де зазначено, що поштове відправлення не вручено за відсутності адресата та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу форми № 119, який повертається відправнику при надсиланні поштового відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з відміткою про не вручення адресату надісланого поштового відправлення, які позивач отримав від ГУ ДПС у Київській області 20.06.2024 разом із копіями оскаржуваних рішень на наданий позивачем запит на інформацію від 13.06.2024. Позивач наголосив на тому, що за вказаною адресою на той час вже давно не проживав, з 30.01.2020 зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Богуславської міської ради від 21.06.2024 № 572, штампом про зареєстроване місце проживання у паспорті громадянина України та витягом з реєстру територіальної громади.
Суд вважає, що оскільки позивачу оскаржувані рішення вручені не були через незалежні від нього причини, та позивач звернутися до суду із клопотанням про поновлення строків звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, суд вважає, що наявні підстави для поновлення такого строку задля надання можливості захистити свої права та інтереси шляхом розгляду спору по суті, з огляду на що, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, в процесі оброблення інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, податковим органом було виявлено, що у власності позивача з 06.07.2021 обліковується нерухоме майно, а саме будівля загальною площею 554,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
ГУ ДПС у Київській області сформовано податкові повідомлення-рішення від 27.04.2023 № 0471599-2412-1003 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів нерухомості за 2022 рік на суму 27588,30 грн та від 11.05.2023 № 0531083-2412-1003 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів нерухомості за 2021 рік на суму 13803,20 грн.
В адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 27.04.2023 № 0471599-2412-1003 та від 11.05.2023 № 0531083-2412-1003 оскаржувалися позивачем, проте рішенням Державної податкової служби України від 29.02.2024 № 5633/6/99-00-06-01-03-09 скаргу було залишено без розгляду.
Позивач не погоджується з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає, що останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Відповідно до норм п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
За правилами п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п. п. 266.3.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).
Відповідно до приписів п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з приписами п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п. 266.6 ст. 266 ПК України).
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до змісту п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Тож, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписами п. п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України регламентовано, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, в розумінні вказаних вимог, нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2023: власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
У межах спірних правовідносин, слід встановити чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні чинного законодавства та встановити факт використання ним спірної нежитлової будівлі, як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
При перевірці вказаних обставин, суд враховує, що згідно з п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку, йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII «Податок на майно»).
Відповідно до положень пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI (далі також - Закон № 575) у редакції до 04.12.2020, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону № 575, у редакції з 04.12.2020, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Тож, наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.
Більш того, на користь висновку про те, що положення п. п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.
Так, Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII, п. п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2020 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.
Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271).
Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.
Відтак, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.
Будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 12711 Класифікатора булівель і споруд НК 018:2023. що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Позивач наголосив на тому, що протягом спірного переоду в 2021 році та 2022 році, він був та є на даний час сільськогосподарським товаровиробником, оскільки веде особисте селянське господарство та є виробником сільськогосподарської продукції, а саме здійснював вирощування зернових та олійних культур для чого використовує власні земельні ділянки (свою та дружини) загальною площею 8,91 га, та є виробником сільськогосподарської продукції (сільськогосподарським товаровиробником), а саме здійснює вирощування зернових та олійних культур і вказане приміщеннях сільськогосподарського призначення (приміщення зернового складу), яке розташоване за адресою: Київська область, Обухівський район, село Дибинці, провулок Промисловий, 1, що належить йому на праві власності, використовує за сільськогосподарським призначенням, а саме для зберігання посівного матеріалу та вирощеної сільськогосподарської продукції (як зерносховище)
У даному випадку, в Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016:2010 під кодом 01.11 значиться «культури зернові (крім рису), бобові культури та насіння олійних культур».
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного коїмітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000, який діяв на станом на 2021-2023 роки (наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 затверджено національний класифікатор НК 018-2023 «Класифікатор будівель і споруд» та одночасно скасовано національний класифікатор «Державний класифікатор будівель і споруд», затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507. Зазначений наказ 
Мінекономіки набув чинності з 01.01.2024 і до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші. Цей клас включає і підкласи.
Ураховуючи викладене, об`єкт нерухомості (зерновий склад), що позивачем використовується за призначенням під зберігання посівного матеріалу та вирощеної сільськогосподарської продукції (зерносховище) відноситься до підрозділу 127 «Будівлі нежитлові» класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення» і використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
При цьому, контролюючим органом не надано до суду належних та достатніх доказів, які б спростовували наведене, у тому числі документів, які б підтверджували факт передачі відповідного об`єкту нежитлової нерухомості в оренду, лізинг, позичку.
Отже, за висновком суду, є неправомірним та безпідставним оподаткування належної позивачу на праві власності будівлі сільськогосподарського призначення (приміщення зернового складу), яка використовуються сільськогосподарськими товаровиробниками безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
При цьому, суд акцентує увагу на тому, що контролюючим органом не надано до суду належних та достатніх доказів, які б спростовували наведене, у тому числі документів, які б підтверджували факт передачі відповідного об`єкту нежитлової нерухомості в оренду, лізинг, позичку. 
Також, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 2367449332206, наданого позивачем, вбачаються наступні відомості: «Об`єкт нерухомого майна: будівля, модуль, нежитлова будівля, об`єкт житлової нерухомості: ні», тому твердження позивача, що даний об`єкт є зерносховищем не підтверджено, позаяк, відповідачем не доведено протилежного, при цьому, нараховуючи грошові зобов`язання, контролюючий орган визнає вказане приміщення нежитловою нерухомістю, до того ж, здіно договору купівлі-продажу від 06.07.2021 та технічного паспорту на будівлю сільськогосподарського призначення вбачається, що вкаазне приміщення є саме зерноскладом (нежитлова будівля, модуль).
З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлове приміщення, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу п. п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області, що є предметом даного спору, якими позивачу визначено грошове зобов`язання з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправними та підлягають скасуванню.
Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено правомірності прийнятого рішення, а покладені в основу відзиву доводи ґрунтуються на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю внаслідок війни.
Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,  
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 27.04.2023 № 0471599-2412-1003. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 11.05.2023 № 0531083-2412-1003.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.