ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2397/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 ";
- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби в лавах Збройних Сил України, лейтенанта в/ч НОМЕР_1 – ОСОБА_1 за станом здоров`я;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в Збройних Силах України, лейтенанта в/ч НОМЕР_1 – ОСОБА_1 за станом здоров`я.
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що 24.06.2022 він відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Після отриманого 05.12.2023 поранення ОСОБА_1 безперервно до 12.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні. 02.07.2024 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону проведено огляд позивача, за результатами якого складено свідоцтво про хворобу №1732/1, за яким позивача визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців. У вересні 2024 року позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав командиру стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я. Посилаючись на те, що відповідний рапорт по суті не розглянутий, позивач звернувся до суду. 

2. Позиція відповідача. 

Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала, у відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 55-57/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ст. 11, 16, 119, 120, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, після проходження лікування у Військово-медичному клінічного центрі Західного регіону з 22.06.2024 по 12.07.2024 до військової частини НОМЕР_1 не з`явився. За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 ", а матеріали службового розслідування направлено до правоохоронних органів для реєстрації кримінального провадження. Щодо нерозгляду рапорту про звільнення представник відповідача зазначив, що у розпорядженні військової частини відсутній оригінал висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, а реалізація звільнення потребує особистої явки військовослужбовця. 
3. Процесуальні дії у справі. 

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження). 
11.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог /а.с. 86-88/.
Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 №128, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.04.2025 №875/0/15-25, призначено повторний автоматизований розподіл справи №440/2397/25. 
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.05.2025 справу передано судді Кукобі О.О.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 справу прийнято до провадження, розпочато розгляд справи по суті спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні). 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 до участі у справі, як другого відповідача, залучено Військову частину НОМЕР_2 та на цій підставі розгляд справи по суті розпочато спочатку. 
03.12.2025 до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 на позовну заяву, у якому представник відповідача просив виключити військову частину НОМЕР_2 зі складу відповідачів та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 /а.с. 107-109/.
10.12.2025 до суду надійшла заява представника позивача, адвоката Неживого А.В. про зміну предмету спору, у якій заявник просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 "; 
- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби в лавах Збройних Сил України, лейтенанта в/ч НОМЕР_1 – ОСОБА_1 за станом здоров`я; 
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в Збройних Силах України лейтенанта в/ч НОМЕР_1 – ОСОБА_1 за станом здоров`я;
- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення з військової служби лейтенанта ОСОБА_1 за станом здоров`я;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 звільнити з військової служби в Збройних Силах України лейтенанта ОСОБА_1 за станом здоров`я.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 заяву адвоката Неживого Антона Володимировича про зміну предмету позову в адміністративній справі №440/2397/25 - повернуто заявнику без розгляду.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження. 

Обставини справи  

24.06.2022 лейтенант ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", що підтверджено копією посвідчення офіцера /а.с. 20 - зі звороту/.
Позивач проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону. 
05.12.2023 в результаті мінометного обстрілу та застосування FРV-дронів камікадзе зі сторони противника позивач отримав травму та поранення: "мінно-вибухова травма (05.12.2023), ВОНП лівого передпліччя з багатоуламковим відкритим переломом кісток лівого передпліччя, ушкодження ліктьового нерву, поранення променевої та ліктьової артерії, гостра ішемія лівої верхньої кінцівки ІІА ступінь, ВОСП лівого стегна та ділянки лівого суглоба, турнікетний синдром лівої верхньої кінцівки", що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 вих.№979/24/1789 /а.с. 22 - зі звороту/. 
До липня 2024 року позивач безперервно перебував на стаціонарному лікуванні /а.с. 23-31/, що учасники справи не заперечують. 
02.07.2024 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону проведено огляд позивача, за результатами якого складено свідоцтво про хворобу №1732/1, за яким позивача визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців /а.с. 32-33/.
17.07.2024 та 26.09.2024 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав командиру стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорти про звільнення з військової служби за станом здоров`я. 
До рапорту від 17.07.2024 позивач долучив свідоцтво про хворобу від 08.07.2024 №1732/1 /а.с. 94 - зі звороту/. 
До рапорту від 26.09.2024 позивач долучив свідоцтво про хворобу від 08.07.2024 №1732/1 та копії: паспорта громадянина України, посвідчення офіцера; рапорти про невикористані відпустки, виплату матеріальної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, компенсацію речового майна, додаткової грошової винагороди, грошового забезпечення /а.с. 95/. 
Рапорт від 26.09.2024 отриманий військовою частиною НОМЕР_3 27.09.2024 та зареєстрований за вх.№14484 /а.с. 95/.
Відомості про розгляд цього рапорту в матеріалах справи відсутні, на неодноразову вимогу суду в матеріалах справи відсутні. 
Водночас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.08.2024 №3038 призначено службове розслідування за фактом неповернення з лікарні 12.07.2024 офіцера у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 раніше: командиром 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 /а.с. 64/.
Результати службового розслідування оформлені актом від 26.09.2024 /а.с. 60-63/, на підставі якого командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 " /а.с. 77-78/, а матеріали службового розслідування направлено до правоохоронних органів /а.с. 79/.
Посилаючись на наявність підстав для звільнення з військової служби за станом здоров`я, позивач звернувся до суду з цим позовом. 

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. 
У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. 
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Водночас, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. 
За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. 
У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у визначеному цим Законом порядку для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань призиваються громадяни України, які уклали контракти про проходження служби у військовому резерві та/або зараховані до військового оперативного резерву. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону №2232-XII день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період починається військова служба.
За змістом підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції на дату звернення з рапортом від 26.09.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 (надалі - Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. 
Пунктом 242 Положення визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. 
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. 
У силу абзацу першого пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (надалі - Інструкція), звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Пунктом 3 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років). 
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ). 
Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. 
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. 
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
У силу частини другої статті 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ в особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. 
Згідно з абзацами першим, третім статті 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України. 
Відповідно до абзаців першого, другого, шостого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; доводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені дим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби /стаття 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України/.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі спір стосується правомірності наказу про результати службового розслідування за фактом неповернення позивача з лікування до військової частини, а також бездіяльності військової частини щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за станом здоров`я.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 " суд виходить з таких міркувань. 

У згаданому наказі відповідач зазначив, що службовим розслідуванням встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ; з 08.07.2024 знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 . 
Старший лейтенант ОСОБА_1 з 22.06.2024 по 12.07.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні після поранення в ВМКЦ Західного регіону м. Львів. 12.07.2024 був виписаний з медичного закладу; до військової частини НОМЕР_1 мав з`явитись не пізніше 13.07.2024.
Оскільки позивач у встановлений термін до військової частини НОМЕР_1 не з`явився без поважних причин, відповідач дійшов висновку, що старший лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. 
На підставі наведеного, спірним наказом визначено начальнику служби - головному бухгалтеру фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 : 
- за не повернення з лікувального закладу до місця несення служби призупинити виплату грошового забезпечення з 13.07.2024 офіцеру у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , раніше : командиру 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшому лейтенанту ОСОБА_1 ; 
- відповідно до п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за не повернення з лікувального закладу до місця несення служби, 13 липня 2024 року, офіцеру у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , раніше: командиру 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшому лейтенанту ОСОБА_1 , не виплачувати премію за липень та серпень 2024 року в повному обсязі; 
- відповідно до п. 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, за не повернення з лікувального закладу до місця несення служби 13 липня 2024 року, не виплачувати, офіцеру у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , раніше: командиру 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , додаткову грошову винагороду за липень та серпень 2024 року.
Крім того, пунктом 4 наказу від 01.10.2024 №3556 визначено особі, відповідальній за проведення службового розслідування, підготувати повідомлення та інші документи про наявність в діях старшого лейтенанта ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, для направлення до територіального органу, що проводить досудове розслідування.
Оцінюючи наведені висновки відповідача, суд звертає увагу на те, що 02.07.2024 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону проведено огляд позивача, за результатами якого складено свідоцтво про хворобу №1732/1, за яким позивача визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців /а.с. 32-33/.
17.07.2024 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав командиру стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я, до якого долучив свідоцтво про хворобу від 08.07.2024 №1732/1 /а.с. 94 - зі звороту/. 
Представник військової частини НОМЕР_1 у листі від 15.03.2025 вих.№1789/2/2876 зазначив, що рапорт надійшов до військової частини 19.07.2024 /а.с. 94/.
З урахуванням наведеного, суд зауважує, що на момент проведення службового розслідування відповідач володів належною та достовірною інформацією про стан здоров`я позивача, зокрема щодо визнання його непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців. 
Відповідно до пункту 21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку в Міністерстві оборони України, Збройних Силах України Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.11.2018 №604, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно – протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді – письмово.
Тож самовільним залишенням військової частини є невихід на службу без поважних причин, тоді як у спірних відносинах позивач не з`явився у розпорядження військової частини НОМЕР_1 з огляду на визнання його непридатним до військової служби. 
Щодо доводів представника військової частини НОМЕР_1 про наявність у позивача обов`язку повернутися до військової частини після завершення лікування, що обґрунтовані посиланням на приписи пункту 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, суд звертає увагу на таке. 
Законом України від 02.05.2023 №3080-IX "Про внесення змін до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо удосконалення питань оформлення документів та лікування військовослужбовців під час дії воєнного стану" статтю 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ доповнено частинами другою, третьою такого змісту: 
"В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини військовим закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. 
Військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або визнані непридатними до військової служби, за власною заявою направляються територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за місцем лікування до місця проведення відпустки або для оформлення документів на звільнення". 
Таким чином, в особливий період обов`язок з направлення медичних документів до військової частини покладено на військовий заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
Листом Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 05.02.2025 позивачу повідомлено, що один екземпляр свідоцтва про хворобу видано йому на руки при виписці з ВМКЦ ЗР; другий екземпляр - надіслано на адресу командира військової частини НОМЕР_1 засобами фельд`єгерського зв`язку 12.07.2024 за вих.№2101 /а.с. 17/. 
Суд також враховує, що примірник свідоцтва про хворобу від 02.07.2024 №1732/1 був долучений позивачем до рапорту від 17.07.2024.
Також у матеріалах справи наявна копія листа командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2024 до ВМКЦ ЗР з проханням про надання оригіналу свідоцтва про хворобу від 02.07.2024 №1732/1 /а.с. 81/.
У наданій суду копії матеріалів службового розслідування за фактом не повернення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з лікування до військової частини НОМЕР_1 наявна копія свідоцтва про хворобу №1732/1 /а.с. 72-73/, що підтверджує факт обізнаності відповідача з визнанням позивача непридатним до військової служби за станом здоров`я. 
Своєю чергою, Законом України від 28.06.2023 №3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" частину третю статті 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ викладено у такій редакції: "В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України". 
З урахуванням наведеного припису статті 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби через ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в нього був відсутній обов`язок самостійно з`являтись у розпорядження військової частини НОМЕР_1 для реалізації права на звільнення з військової служби. 
Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що військова частина НОМЕР_1 на момент проведення службового розслідування, складення акта службового розслідування від 26.09.2024 та видання наказу від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 " володіла належною, достовірною інформацією про визнання позивача непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців. 
Факт неявки позивача на військову службу без поважних причин відповідачем належним чином не обґрунтований та не доведений, а також спростований матеріалами службового розслідування, що залучені до матеріалів справи. 
З урахуванням вищевикладеного, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 " належить визнати протиправним та скасувати, а позов ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити. 
Щодо розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, суд враховує такі обставини. 
Представник військової частини НОМЕР_1 у листі від 15.03.2025 підтвердив отримання рапортів ОСОБА_1 від 17.07.2024 та 26.09.2024 - 19.07.2024 та 27.09.2024 відповідно /а.с. 94/.
Рапорти про звільнення з військової служби за станом здоров`я подані позивачем через ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням приписів статті 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зі змінами, внесеними Законами №№ 3080-IX та 3161-IX. 
Вище суд встановив, що 02.07.2024 ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону проведено огляд позивача, за результатами якого складено свідоцтво про хворобу №1732/1, за яким позивача визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців /а.с. 32-33/.
Крім того, 17.10.2024 Спеціалізованою травматологічною МСЕК Київського міського центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю другої групи з 14.10.2024, поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини /а.с. 22/.
17.11.2025 позивачу безстроково встановлено третю групу інвалідності /а.с. 101/.
У силу підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, як на дату звернення з рапортом від 26.09.2024, так і на дату розгляду справи у суді) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Тож позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII. 
Право позивача на звільнення з військової служби порушене військовою частиною НОМЕР_1 , командиром якої не розглянуто рапорти ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я. 
При цьому, оцінюючи доводи представника військової частини НОМЕР_1 щодо того, що позивач з 04.07.2024 перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , суд враховує, що службове розслідування щодо позивача у серпні, вересні 2024 року проводилось військовою частиною НОМЕР_1 . 
Щодо доводів представника відповідача про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.02.2025 №55 старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 20.02.2025 з огляду на самовільне залишення ним військової частини, суд зауважує, що бездіяльність щодо нерозгляду рапортів позивача про звільнення з військової служби є триваючою, а порушення права позивача на звільнення з військової служби за станом здоров`я встановлено у ході розгляду справи у суді. 
У силу статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). 
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018, 03.04.2018, 12.04.2018, 21.06.2018, 14.08.2018, 17.10.2019, 12.08.2020, 30.03.2021, 27.09.2021, 22.09.2022, (справи №№ 361/7567/15-а, 569/16681/16-а, 826/8803/15, 274/1717/17, 820/5134/17, 826/521/16, 826/9181/16, 400/1825/20, 380/8727/20, 380/12913/21, відповідно) дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу. 
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Суд за результатами розгляду цієї справи встановив, що позивач має право на звільнення з військової служби за станом здоров`я, однак таке право порушене бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів від 17.07.2024 та 26.09.2024 про звільнення з військової служби, що подані на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 належним порядком. 
За вищевикладених обставин, з метою гарантування позивачу найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 17.07.2024 та 26.09.2024 про звільнення з військової служби за станом здоров`я та зобов`язати відповідача звільнити старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ відповідно до рапорту від 26.09.2024 (вх. від 27.09.2024 №14484).
Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 
Крім того, як визначено частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.02.2025 №55, оскільки його видано до розгляду по суті рапорту позивача про звільнення з військової служби за станом здоров`я.  

Розподіл судових витрат 

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач від сплати судового збору звільнений.
Відповідачі доказів понесення судових витрат не надали. 
З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог особи, звільненої від сплати судового збору, за відсутності доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.10.2024 №3556 "Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 ".
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів старшого лейтенанта ОСОБА_1 від 17.07.2024 та 26.09.2024 про звільнення з військової служби за станом здоров`я.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до рапорту від 26.09.2024 (вх. від 27.09.2024 №14484).
Вийти за межі позовних вимог. 
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.02.2025 №55.
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідачі: 
1) Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 );
2) Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; АДРЕСА_3 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА