Справа № 560/12370/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

13 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом, у якому просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , правил військового обліку та його розшук; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , правил військового обліку та розшук.
Ухвалою від 21.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з огляду на таке. 
Вказує, що є військовозобов`язаним, обов`язок щодо оновлення даних ним був виконаний у відповідності до встановлених норм чинного законодавства в строк. 
Зазначає, що останній раз дані були ним уточнені вже у березні 2025 року.
Стверджує, що його роботодавцем був включений до списків на бронювання від мобілізації.
Посилається на те, що 19.05.2025 у застосунку Резерв+ висвітлилася інформація про порушення ним правил військового обліку та розшук позивача.
Як вказує позивач, так зване «порушення правил військового обліку та розшук» не дають можливості підприємству подати його на бронювання, а намагання з`ясувати причину внесення таких даних до електронного військово-облікового документу позивача нічого не дали.
Зазначає, що формулювання "Порушення правил військового обліку" – не відповідає дійсності, адже він правил військового обліку не порушував, вчасно оновлював дані, Резерв+ містить достовірну інформацію про його місце проживання.
Позивач стверджує, що не був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. А оскільки факту притягнення до відповідальності позивача не було, відомості до Реєстру відповідачем, на думку ОСОБА_1 , внесені безпідставно.
Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з таких підстав.
Вказує, що позивач є порушником військового обліку.
Зазначає, що станом на 18.08.2025 року позивач не надав відповідачу оновлені відомості щодо медичних оглядів. 
Як стверджує відповідач, останній медичний огляд позивач проходив ще у 2017 році.
Посилається на те, що розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 12 від 03.03.2025 року голову Сатанівської селищної ради зобов`язано провести оповіщення позивача щодо необхідності уточнення облікових даних. Відповідно до відповіді селищного голови ОСОБА_1 за адресою зареєстрований проте, не проживає. Отже, позивач, на думку відповідача, ухиляється від виконання своїх обов`язків.
Вказує, що порушення позивача носять триваючий характер, бо він ухиляється від прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 і жодних дій щодо впорядкування своїх облікових даних, зокрема щодо медичних оглядів не здійснив. 
Зазначає, що з часу надання його представнику інформації про його неявку за повісткою до відповідного відділу ТЦК та СП позивач так само не з`явився, причини неявки не повідомив.
Посилається на те, що тільки через власну бездіяльність та ігнорування норм законодавства позивач перебуває у статусі «порушник» та досі ухиляється як від несення військової служби так і від приведення у відповідність облікових даних, які зобов`язаний був якісно надати ще до 16.07.2024 року.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , є військовозобов`язаним.
Позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 (Городок). 
Із роздруківки електронного військово-облікового документа позивача, сформованої 19.05.2025 о 14:07, убачається, що в ній відображено статус «Порушення правил військового обліку»; зазначено орган обліку — ІНФОРМАЦІЯ_4 (Городок); адреса проживання — АДРЕСА_1 ; дата уточнення даних — 03.03.2025. 
Аналогічні відомості щодо порушення правил військового обліку містить і роздруківка електронного військово-облікового документа, сформована 03.07.2025 о 03:34.
11.06.2025 адвокат позивача направила до ІНФОРМАЦІЯ_5 адвокатський запит № 23/25, у якому просила, зокрема, повідомити: чи подавався позивач у розшук; якщо так, то на підставі чого і коли; чи складалися щодо нього протоколи про адміністративні правопорушення та постанови у справах про адміністративні правопорушення; а також надати копії таких документів. 
Листом від 19.06.2025 № 2/4286 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив адвоката позивача, що громадянином ОСОБА_1 «було вчинене адміністративне правопорушення», яке, на думку цього органу, полягало у неприбутті за викликом 03.03.2025 о 16:00 відповідно до повістки № 466. 
У цьому ж листі зазначено, що у Другого відділу відсутня інформація про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
У матеріалах справи, зокрема, наявні копія повістки № 466, відповідно до якої позивача викликано до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 03.03.2025 о 16:00 для звірки облікових даних; копію розпорядження № 112 начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 до голови Сатанівської селищної ради від 03.03.2025; а також акт відсутності за місцем реєстрації від 03.03.2025. 
Із цих документів убачається, що оповіщення здійснювалося за адресою у с. Юринці Хмельницького району Хмельницької області, а акт фіксує відсутність позивача за цією адресою.
Із витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 25.10.2017 по 04.06.2020. 
Із роздруківок «Резерв+» убачається, що адресою проживання, відображеною в електронному військово-обліковому документі станом на 19.05.2025 та 03.07.2025, була адреса в АДРЕСА_1 , а датою уточнення даних зазначено 03.03.2025.
Матеріали справи не містять ані протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 210 чи статтею 210-1 КУпАП, складеного щодо позивача, ані постанови у справі про адміністративне правопорушення про його притягнення до адміністративної відповідальності.
Сам відповідач у листі від 19.06.2025 № 2/4286 прямо повідомив про відсутність інформації щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За частинами першою, третьою, п`ятою статті 33 Закону № 2232-XII, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною першою статті 34 цього Закону, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі – Закон № 1951-VIII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).
Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
За пунктом 20-1 частини першої статті 7 цього Закону, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Порядок № 1487 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин). 
Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У цьому ж Порядку № 1487 містяться Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2), а сам Порядок регламентує облік, оповіщення та перевірку облікових даних. 
Стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КупАП у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин)) визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Стаття 210 КУпАП передбачає, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Відповідно до статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на викладене вище, суд виходить із того, що в цій справі перевірці підлягають дії суб`єкта владних повноважень щодо внесення та збереження в Реєстрі відомостей про позивача як про особу, яка, за позицією відповідача, порушила правила військового обліку, а також — за твердженням позивача — даних про його розшук.
Щодо внесення відповідачем до Реєстру даних про порушення позивачем правил військового обліку, то суд вказує на таке. 
Як убачається з пункту 20-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII, до Реєстру вносяться не будь-які негативні відомості про поведінку військовозобов`язаного, а саме відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП, із зазначенням дати, номера, короткого змісту протоколу та/або постанови. 
Отже, закон пов`язує внесення таких даних до Реєстру не з внутрішнім переконанням ТЦК та СП про наявність порушення, а з наявністю процесуально оформленого факту притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому, у матеріалах справи відсутні і протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача, і постанова у справі про адміністративне правопорушення про його притягнення до адміністративної відповідальності. 
Більше того, сам відповідач у листі від 19.06.2025 № 2/4286 прямо повідомив, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутня інформація про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
За таких обставин суд виходить із того, що відповідач не довів існування передбаченої законом підстави для внесення до Реєстру даних, які відображаються як «Порушення правил військового обліку» стосовно позивача.
У той же час, суд зазначає, що сам по собі факт неприбуття особи за викликом, навіть якщо відповідач вважає його доведеним, не є тотожним факту притягнення особи до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку. 
Ні повістка № 466, ні розпорядження № 112, ні акт відсутності за місцем реєстрації не підміняють собою ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанову у справі про адміністративне правопорушення. 
Такі документи можуть підтверджувати лише факт вчинення органом певних дій з оповіщення та його позицію щодо оцінки поведінки позивача, проте самі по собі не підтверджують юридичний факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності в розумінні пункту 20-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII.
З огляду на частину другу статті 77 КАС України саме на відповідача покладався обов`язок довести правомірність спірних дій та подати суду всі наявні у нього документи і матеріали, що могли бути використані як докази. 
Відповідач такого обов`язку не виконав, оскільки не надав належних доказів існування законної підстави для внесення до Реєстру спірних відомостей про позивача.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а зазначив, що в справах щодо адміністративних правопорушень усі сумніви щодо події правопорушення та винуватості особи тлумачаться на її користь. 
Хоча ця правова позиція сформульована в іншому фактичному контексті, суд бере її до уваги як загальний підхід до оцінки недоведених тверджень про вчинення особою адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд доходить висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку є протиправними.
Із приводу доводів відповідача про інші порушення позивача правил військового обліку, то суд виходить із таких міркувань. 
Суд окремо оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо того, що позивач не пройшов медичний огляд після 2017 року, не виконав обов`язок з уточнення облікових даних та загалом неналежно виконував обов`язки військовозобов`язаного. 
Проте навіть якщо виходити з того, що такі твердження становлять позицію відповідача у справі, самі по собі вони не підтверджені належними й допустимими доказами, які б свідчили саме про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП, а відтак не усувають головного дефекту спірних дій — відсутності передбаченої законом підстави для внесення до Реєстру відповідних відомостей стосовно позивача.
Суд не встановлює в цій справі, чи дійсно позивач порушив правила військового обліку по суті. 
Предметом перевірки є інше: чи довів відповідач правомірність саме внесення до Реєстру відомостей про таке порушення у спосіб і на підставі, передбачені законом. 
З огляду на викладене вище, суд виходить із того, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність внесення до Реєстру відомостей про порушення позивачем правил військового обліку у спосіб і на підставі, передбачені законом.
Щодо позовної вимоги в частині «розшуку» позивача, то суд вказує на таке. 
Наявні в матеріалах справи роздруківки електронного військово-облікового документа з мобільного застосунку “Резерв+”, сформовані 19.05.2025 та 03.07.2025, містять лише відомості про статус “Порушення правил військового обліку” стосовно позивача. 
Жодна з цих роздруківок не містить прямого текстового відображення відомостей про “розшук” позивача. 
Інші докази, наявні в матеріалах справи, також не містять належного й достатнього підтвердження того, що саме до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів були внесені окремі дані про розшук ОСОБА_1 . 
Окрім того, розпорядження № 112, повістка № 466 та акт відсутності за місцем реєстрації дійсно містять формулювання, пов`язані з можливістю подання інформації до органів Національної поліції щодо осіб, які, на думку відповідача, ухиляються від виконання військового обов`язку. 
Проте ці документи не доводять належними та достатніми доказами саме факт внесення до Реєстру окремого запису про розшук позивача як самостійної облікової ознаки. 
Так само матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення відповідача до Національної поліції щодо оголошення позивача в розшук та реалізацію такого звернення.
Суд установлює фактичні обставини справи лише на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, а не на підставі припущень чи лише тверджень сторін. 
Отже, з огляду на викладене вище позовні вимоги щодо «розшуку» позивача задоволенню не підлягають.
Щодо способу захисту порушених прав позивача у цій справі, то суд зазначає про таке. 
Суд ураховує, що позивач обрав способи захисту у вигляді: визнання дій відповідача протиправними; зобов`язання відповідача виключити відповідні дані з Реєстру.
Такі способи захисту узгоджуються з частиною другою та частиною четвертою статті 245 КАС України. 
Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 є органом ведення Реєстру в розумінні частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, саме на нього може бути покладено обов`язок усунути з Реєстру дані, внесені без законної підстави стосовно позивача.
При цьому, суд задовольняє позов частково, а не повністю, оскільки належними та достатніми доказами підтверджено лише внесення відомостей про порушення правил військового обліку, але не доведено окремий факт внесення до Реєстру даних про розшук позивача. 
Такий підхід узгоджується з принципом ефективного, але співмірного судового захисту та з межами судового контролю, визначеними статтею 2 КАС України.
З огляду на викладене вище, оскільки відповідач не довів наявності передбаченої законом підстави для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, а матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП, такі дії відповідача є протиправними. 
Водночас позовні вимоги в частині розшуку позивача не підтверджені належними й достатніми доказами, а тому в цій частині задоволенню не підлягають.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484, 48 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , правил військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , правил військового обліку.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) 	
 		
Головуючий суддя 		Є.В. Печений