Справа № 137/1832/25

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

"13" квітня 2026 р. 

Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участі секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

25.12.2025 представник позивача звернувся через підсистему «Електронний суд» із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 13.02.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 171261, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредіплюс» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 16 667,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.
16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №171261 від 13.02.2025.
Таким чином відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, яким просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Представник позивача до судового засідання не з`явився. При зверненні до суду у позовних вимогах просили судові засідання проводити у відсутність представника позивача, а позов просили задовольнити. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 5 зв.).
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання повторно не з`явилася, хоча неодноразово повідомлявся належним чином про місце дату та час судового засідання (а.с. 50-51, 66-67), а також відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 65).
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Так, 13.02.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 171261 на суму 16 667,00грн. (а.с. 8-9).
Згідно відповіді, отриманої судом на виконання ухвали про витребування доказів (а.с. 69) на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок № НОМЕР_1 , до якого емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . Крім того, встановлено, що номер телефону НОМЕР_3 був/є фінансовим та зазначений в анкетних даних клієнта, на який направляється інформація для підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою. Також встановлено, що за період з 13.02.2025 по 18.02.2025 на зазначений рахунок було зараховано грошові кошти у загальній сумі 13 000,26 грн, зокрема 13.02.2025 року.
Таким чином судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
Також із матеріалів справи встановлено, що 16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 171261 від 13.02.2025 (а.с. 21-25).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно із розрахунком заборгованості відповідачка ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» за період 03.07.2025-01.11.2025 має заборгованість яка скаладається: 16 667,20 грн. - заборгованість по кредиту; 13 067,29 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 801,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією (а.с. 27).
В позовній заяві представник позивача зазначає, що сума заборгованості за кредитним договором скаладає 34 135,29 грн, з яких: 16 667,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 13 067,29 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 801,00 грн - заборгованість по комісії; 3 600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) (а.с. 4 зв.)
Натомість, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 801,00 грн та пені у розмірі 3 600,00 грн. Відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» плата за користування кредитом складається з процентів та інших платежів лише у випадках і в межах, прямо передбачених законом. При цьому комісії, які не пов`язані з реально наданими споживачеві додатковими послугами або не підтверджені належними доказами їх фактичного надання, не підлягають стягненню.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували надання відповідачу конкретних платних послуг, за які було нараховано комісію у сумі 801,00 грн, а також обгрунтування її розміру. Сам по собі факт передбачення комісії умовами кредитного договору не є достатньою правовою підставою для її стягнення без підтвердження фактичного надання відповідних послуг.
Що стосується пені у розмірі 3 600,00 грн, суд зазначає, що її нарахування після відступлення права вимоги є безпідставним, оскільки новий кредитор не довів правомірності її обчислення, періоду нарахування та відповідності умовам первісного зобов`язання. Крім того, нарахування пені у зазначеному розмірі не підтверджено належними доказами та суперечить принципам справедливості і співмірності відповідальності, у зв`язку з чим така вимога задоволенню не підлягає.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію представника позивача, відсутність заперечень з боку відповідача, враховуючи обгрунтованість переходу прав вимоги, суд вважає необхідним позов задовольнити частково.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: договір надання правничої допомоги (а.с. 30), додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги (а.с. 31), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 32), довіреність (а.с. 34), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 33).
Таким чином понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. підтверджено належними доказами.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України та п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, регулюється питання розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 2422,40 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 29 734,29 грн. * 100% : 30 535,29 грн. ціни позову = 97,37 %), тобто 97,37 % від суми сплаченого судового збору 97,37% * 1762,00 грн:/100% = грн), що складає 2 358,69 грн.
У свою чергу 93,37% від витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. складає 6 535,90 грн.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 209, 247,258-259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, код ЄДРПОУ: 43541163) заборгованість за договором про надання кредиту № 171261 від 13.02.2025 у розмірі 27 243,72 грн.
Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333, код ЄДРПОУ: 43541163) 6 535,90 грн. у якості компенсації витрат на оплату професійної правничої допомоги та 2 358,69 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Гопкін П. В.