ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року   Справа № 918/1211/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Василишин А.Р. 
секретар судового засідання Першко А.А.
за участю представників сторін:
від позивача - Оспанов Р.О, Левченко К.В.
від відповідача 1 - Григор`єва А.О., Степаненко Ю.М.
від відповідача 2, 3, 4 - не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна - 2" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 (суддя Горплюк А.М.)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача - 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2"
до відповідача - 2 ОСОБА_2 
до відповідача - 3 ОСОБА_3 
до відповідача - 4 ОСОБА_4 
про визначення статутного капіталу товариства та часток учасників

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 повністю задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Левченко Катерини Вікторівни про забезпечення позову.
Застосовано заходи забезпечення позову шляхом: 
- заборони ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснювати відчуження частки у розмірі 114750,00 грн що дорівнює 48,71 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" (код ЄДРПОУ 13988970);
- заборони ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснювати відчуження частки у розмірі 101089,00 грн., що дорівнює 48,71 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" (код ЄДРПОУ 13988970); 
- заборони ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) здійснювати відчуження частки у розмірі 9861,00 грн., що дорівнює 4,19 % статутного капіталу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" (код ЄДРПОУ 13988970); 
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інна-2" (код ЄДРПОУ 13988970) вчиняти реєстраційні дії щодо зміни складу його учасників та розміру статутного капіталу, перерозподілу часток у статутному капіталі, проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (та в установчих документах Товариства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу Товариства та складом його учасників.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з того, що між сторонами існує спір щодо розміру статутного капіталу товариства та розподілу часток його учасників, а заявлені заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження часток у статутному капіталі та заборони вчинення реєстраційних дій мають безпосередній зв`язок із предметом позову, є співмірними заявленим вимогам та спрямовані на збереження існуючого стану правовідносин між сторонами. Суд першої інстанції зазначив, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист та поновлення корпоративних прав позивача, зокрема у разі відчуження спірних часток третім особам чи внесення змін до відомостей про товариство в Єдиному державному реєстрі, що призведе до необхідності звернення з новими позовами та ускладнить виконання можливого рішення суду. 
Не погодившись з постановленою ухвалою, ТОВ "Інна - 2" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у межах даної справи вже були застосовані заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, які залишаються чинними, однак при постановленні оскаржуваної ухвали суд не надав жодної оцінки їх достатності для досягнення мети забезпечення позову, не встановив їх неефективності та безпідставно застосував додаткові заходи забезпечення позову, що призвело до їх фактичного дублювання та надмірного обмеження прав відповідача. 
Апелянт також зазначає, що після подання позивачем заяви про зміну предмета позову спір набув переважно немайнового характеру, оскільки позовні вимоги спрямовані на визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування реєстраційної дії, а відтак застосування заходів забезпечення позову у вигляді обмеження розпорядження частками та заборони вчинення реєстраційних дій не відповідає природі заявлених вимог та не має належного зв`язку із предметом спору. 
Крім того, апелянт вказує, що позивачем не доведено наявності реальної, а не гіпотетичної загрози порушення його прав чи ускладнення виконання рішення суду, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження часток у статутному капіталі товариства або внесення відповідних змін до відомостей у Єдиному державному реєстрі, а наведені у заяві доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами. 
Апелянт окремо зауважує, що суд першої інстанції не встановив та не обґрунтував причинно-наслідкового зв`язку між обраними заходами забезпечення позову та можливістю виконання майбутнього судового рішення, не навів мотивів, з яких невжиття саме таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, що є обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову. 
Також апелянт вказує, що застосовані заходи забезпечення позову порушують баланс інтересів сторін, оскільки фактично обмежують права інших учасників товариства на розпорядження належними їм частками у статутному капіталі, участь в управлінні товариством та прийняття корпоративних рішень, що суперечить вимогам частини 10 статті 137 ГПК України та призводить до невиправданого втручання у господарську діяльність товариства.
Крім цього, апелянт зазначає, що у зв`язку зі зміною предмета позову позивач повинен був звернутися із заявою про заміну заходів забезпечення позову, а не ініціювати застосування нових заходів, тоді як суд першої інстанції безпідставно допустив одночасне існування кількох заходів забезпечення позову в межах однієї справи, що, на думку апелянта, свідчить про неправильне застосування норм процесуального права. 
Узагальнюючи викладене, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає критеріям обґрунтованості, співмірності та необхідності, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 березня 2026 року, у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді - члена колегії Філіпової Т.Л., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 березня 2026 року у справі №918/1211/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна - 2" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на "01" квітня 2026 р. об 11:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.
23 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача – адвоката Левченко Катерини Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", у якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25.
Мотивуючи поданий відзив, позивач зазначає, що доводи апелянта про порушення принципу співмірності та безпідставність застосування кількох заходів забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки частина третя статті 137 ГПК України прямо передбачає можливість їх одночасного застосування за наявності відповідних обставин. При цьому наголошує, що зміна предмета позову не змінила суті спірних правовідносин, які й надалі стосуються визначення розміру статутного капіталу та часток учасників товариства. 
Позивач вказує на наявність підтверджених матеріалами справи обставин, які свідчать про реальність ризиків зміни складу учасників товариства, перерозподілу часток та відчуження майна, зокрема з огляду на вже вчинені відповідачами дії щодо відчуження часток третім особам, входу та виходу учасників товариства, а також передачі нерухомого майна у зв`язку з такими змінами, що свідчить про недотримання стабільності корпоративної структури товариства.
Крім того, позивач наголошує, що обрані заходи забезпечення позову мають безпосередній зв`язок із предметом спору, є співмірними заявленим вимогам та спрямовані на збереження status quo у корпоративних правовідносинах до вирішення спору по суті, оскільки їх невжиття може призвести до необхідності ініціювання нових судових спорів та ускладнити або унеможливити ефективне поновлення порушених прав позивача. 
Також у відзиві зазначено, що застосовані заходи забезпечення позову не перешкоджають господарській діяльності товариства, а лише тимчасово обмежують можливість відчуження часток та внесення змін до відомостей про товариство, що забезпечує баланс інтересів сторін.
23 березня 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна - 2" - Степаненко Юлії Миколаївни та ОСОБА_5 надійшли заяви про участь у судовому засіданні у справі №918/1211/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 березня 2026 року у справі №918/1211/25 задоволено заяви представників ТОВ "Інна – 2" про їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
31 березня 2026 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" – адвоката Степаненко Юлії Миколаївни надійшли додаткові пояснення (заперечення на відзив), у яких заявник наполягає на відсутності належних та допустимих доказів, що підтверджують реальну загрозу утруднення чи неможливості виконання рішення суду, та зазначає, що забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях або гіпотетичних ризиках.
У поданих поясненнях також вказано, що зміни у складі учасників товариства у попередні періоди здійснювались у межах закону та не порушували прав позивача, який на той час не був учасником товариства, а повторне застосування заходів забезпечення позову є надмірним, порушує принцип співмірності та фактично спрямоване на блокування господарської діяльності товариства. Крім того, заявник заперечує проти можливості стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на відсутність доказів їх фактичного понесення.
В судовому засіданні 01 квітня 2026 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, представники відповідача 1 та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно у апеляційній скарзі та у відзиві на неї.
Представники відповідача 2, 3, 4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 про визначення статутного капіталу товариства та часток учасників товариства.
30 грудня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" код ЄДРПОУ 13988970 та накласти арешт на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ЄДРПОУ 13988970, які відкриті у АТ "Сенс Банк".
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01 січня 2026 року у справі №918/1211/25 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" а саме: Оздоровчо-торгівельно-розважальний комплекс, літера А-3, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вул. Гагаріна, 18-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12661022756101; Оздоровчо-торгівельно-розважальний комплекс, літера А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 720.8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1225280256101; Земельну ділянка з кадастровим номером: 5610100000:01:010:0220, площею 0.1627 га, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 898949256101, розмір частки 716/10000 та розмір частки 2122/10000; Будівлю торгово-адміністративного комплексу (ІІ черга), загальною площею 2245.3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 183444156101, розмір частки 17/100, розмір частки 2/1000, розмір частки 25/100; Приміщення офісного центру, загальна площа 2176.7 кв.м, що розташований за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вулиця Мельника А., будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36220256101, розмір частки 716/10000, розмір частки 2122/10000. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" які відкриті у АТ "Сенс Банк" НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 01 січня 2026 року у справі №918/1211/25 задоволено частково, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 01 січня 2026 року у справі №918/1211/25 скасовано в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", а саме:
- Оздоровчо-торгівельно-розважальний комплекс, літера А-3, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вул. Гагаріна, 18-Б, загальна площа 720,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1225280256101;
- Земельну ділянка з кадастровим номером: 5610100000:01:010:0220, площею 0,1627 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 898949256101, розмір частки 716/10000 та розмір частки 2122/10000;
- Будівлю торгово-адміністративного комплексу (ІІ черга), загальною площею 2245,3 кв.м, що розташована за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вулиця Грушевського академіка, будинок 42б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 183444156101, розмір частки 17/100, розмір частки 2/1000, розмір частки 25/100;
- Приміщення офісного центру, загальна площа 2176.7 кв.м, що розташований за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вулиця Мельника А., будинок 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36220256101, розмір частки 716/10000, розмір частки 2122/10000, а також в частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", які відкриті у АТ "Сенс Банк" НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .
В іншій частині ухвалу Господарського суду Рівненської області від 01 січня 2026 року у справі №918/1211/25 щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", а саме на оздоровчо-торгівельно-розважальний комплекс, літера А-3, що знаходиться за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вул. Гагаріна, 18-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12661022756101 залишено без змін.
16 лютого 2026 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просив доповнити позовні вимоги новими позовними вимогами, а саме:
- визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", оформлене протоколом №22-01-22 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" 22 січня 2022 року";
- скасувати реєстраційну дію, проведену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стаховою І.О., здійснену 22 січня 2022 року №1006081070018001125 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" (Зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи), у Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Також, у поданій заяві представник позивача просив замінити наступні позовні вимоги на нові:
- змінити позовну вимогу №1 про "Визначити статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" у розмірі 22 724 193 гривні", та викласти її в наступній редакції: "Визначити статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" у розмірі 15 840 254 гривні"; 
- змінити позовну вимогу №2 про "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_2 - 10950 грн. з кількістю голосів 0,05%" та викласти її в наступній редакції: "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_2 - 101089,00 грн. з кількістю голосів 0,64%";
- змінити позовну вимогу №3 про "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_3 - 13800,00 грн. з кількістю голосів 0,06%" та викласти її в наступній редакції: "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_3 - 114750,00 грн. з кількістю голосів 0,72%";
- змінити позовну вимогу №4 про "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_4 - 7094750,00 грн. з кількістю голосів 31,22%" та викласти її в наступній редакції: "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_4 - 9861,00 грн. з кількістю голосів 0,06%";
- змінити позовну вимогу №5 про "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_1 - 15604693,00 грн. з кількістю голосів 68,67%" та викласти її в наступній редакції: "Визначити частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" ОСОБА_1 - 15614554,00 грн. з кількістю голосів 98,58%".
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 заяву представника позивача про зміну предмету позову від 16 лютого 2026 року задоволено повністю та вирішено здійснювати подальший розгляд справи з її врахуванням.
Також, 16 лютого 2026 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом: 
- заборони ОСОБА_3 здійснювати відчуження частки у розмірі 114750,00 грн. що дорівнює 48,71 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2"; 
- заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження частки у розмірі 101089,00 грн. що дорівнює 48,71 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2"; 
- заборони ОСОБА_4 здійснювати відчуження частки у розмірі 9861,00 грн. що дорівнює 4,19 % статутного капіталу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2"; 
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інна-2" вчиняти реєстраційні дії щодо зміни складу його учасників та розміру статутного капіталу, перерозподілу часток у статутному капіталі, проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (та в установчих документах Товариства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу Товариства та складом його учасників.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що між сторонами виник спір щодо визначення розміру статутного капіталу товариства та часток його учасників, який, за твердженням позивача, обумовлений незаконним виключенням його зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" із порушенням порядку скликання та проведення загальних зборів, унаслідок чого позивач позбавлений можливості реалізовувати належні йому корпоративні права та має намір відновити становище, що існувало до порушення.
Позивач зазначає, що після його виключення зі складу учасників товариства відбувалися неодноразові зміни у складі учасників, відчуження часток у статутному капіталі, а також виведення майна з власності товариства, що, на його думку, свідчить про недобросовісну поведінку відповідачів та створює реальну загрозу подальшого перерозподілу корпоративних прав і відчуження активів товариства.
Крім того, позивач вказує, що внаслідок таких дій він був позбавлений права брати участь в управлінні товариством, отримувати дивіденди та впливати на прийняття рішень, незважаючи на те, що станом на момент виключення володів контрольним пакетом частки у статутному капіталі, що, на його переконання, істотно порушує його корпоративні права. 
Також заявник наголошує, що наявність у відповідачів можливості вільно розпоряджатися частками у статутному капіталі, з урахуванням вже вчинених раніше дій щодо зміни складу учасників товариства та відчуження майна, створює ризик подальшого відчуження часток третім особам або внесення змін до Єдиного державного реєстру, що може унеможливити розгляд спору в межах одного провадження та призвести до необхідності звернення з новими позовами.
Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення його корпоративних прав, оскільки у разі подальших змін складу учасників чи розміру статутного капіталу відновлення попереднього стану правовідносин буде значно ускладнене або фактично неможливе.
У зв`язку з викладеним, заявник просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони учасникам товариства відчужувати належні їм частки у статутному капіталі, а також заборони товариству вчиняти реєстраційні дії щодо зміни складу учасників, розміру статутного капіталу та перерозподілу часток, з метою збереження існуючого стану правовідносин та забезпечення можливості ефективного захисту прав позивача.
Північно-західний апеляційний господарський суд, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ "Інна – 2" не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Статтею 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Також, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 ГПК України).
Розгляд справи по суті це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20.
Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 3 статті 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
Нормами частини 5 статті 137 ГПК України встановлено, що не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:
1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;
2) Центральному депозитарію цінних паперів та депозитарній установі надавати емітенту реєстр власників іменних цінних паперів для проведення загальних зборів акціонерів;
3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;
4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.
Відповідно до частини 9 статті 137 ГПК України суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.
Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору (частин 10 статті 137 ГПК України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
А отже, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові позиції щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №909/526/18, від 21 січня 2019 року у справі №916/1278/18, від 25 січня 2019 року у справі №925/288/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 904/1417/19.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18).
Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №915/113/20, висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, в даному випадку спір виник щодо розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" та втановлення розміру часток учасників товариства, а також пов`язаний з обставиною неправомірного виключення заявника з числа учасників товариства.
Так, звертаючись до суду заявник вказує, що протоколом загальних зборів №23-12-21 від 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 було включено до учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2" (ЄДРПОУ 13988970) та ОСОБА_1 передав до статутного капіталу товариства нежитлове приміщення оздоровчо-торгівельно-розважального комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12661022756101) загальною вартістю 15 604 693 грн. Частка ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства склала 68,67 %, що дорівнює кількості голосів.
В подальшому, 21 січня 2022 року ОСОБА_1 прийняв рішення про вихід зі складу учасників ТОВ "Інна-2", про що склав відповідну нотаріальну заяву, якою повідомив Товариство про своє рішення. Разом з цим, у заяві зазначив, що просить Товариство виплатити йому його частку, розмір якої складає 15 604 693, що становить 68,67 % статутного капіталу.
Рішенням загальних зборів Товариства, яке оформлено протоколом №22-01-22 від 22 січня 2022 року, ОСОБА_1 виключено із учасників Товариства з виплатою в рахунок майнового вкладу грошових коштів у розмірі 15 604 693 гривень протягом шести місяців.
Заявник зазначає, що про час, день і місце проведення загальних зборів, не був повідомлений, відповідно участь у проведених загальних зборах 22 січня 2022 року не брав, і без його кількості голосів (68,67 %) загальні збори вважаються не повноважними розглядати будь-яке питання порядку денного із-за відсутності кворуму.
Також, заявник вказує, що між сторонами існує спір щодо визначення розміру статутного капіталу Товариства та часток учасників Товариства в статутному капіталі. Метою поданого позову є, зокрема, намір позивача поновити корпоративні права в Товаристві. 
За наявності у відповідачів - учасників Товариства зазначеної вище об`єктивної можливості, сукупно з тим фактом, що вже один раз склад учасників Товариства змінювався ( ОСОБА_6 було прийнято учасником ТОВ "Інна-2" та виключено зі складу учасників) у зв`язку з відчуженням одним з учасників належної йому частини частки за договором купівлі продажу, також неодноразово відповідача ОСОБА_4 включали та виключали зі складу учасників ТОВ "Інна-2", що сукупно підтверджує необхідність застосування заходів забезпечення позову як тимчасового заходу, що покликаний зберегти status quo у спірних правовідносинах задля можливості розгляду спору по суті та ефективно захистити права позивача у разі обґрунтованості позовних вимог 
Заявник вказує, що арешт часток учасників Товариства тимчасово унеможливлює лише відчуження спірної частки та забороняє державним реєстраторам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо учасників Товариства, що не має своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності Товариства та спрямовано на запобігання ймовірним порушенням речових прав позивача та забезпечує збалансованість інтересів сторін.
В свою чергу, заява про забезпечення позову стосується тимчасових обмежень щодо внесення змін щодо розміру статутного капіталу та часток учасників, оскільки відчуження частки унеможливить виконання рішення суду (у випадку задоволення позовних вимог).
Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частиною 2 статті 136 ГПК України.
За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Згідно усталеної практики Верховного Суду, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19, від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 у справі № 915/1185/20.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача вказує, що за період, коли ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників товариства, та до моменту пред`явлення позову, склад учасників, розмір статутного капіталу і часток учасників ТОВ "Інна-2" неодноразово змінювалися, що, на його переконання, свідчить про наявність ризику подальшої зміни таких даних.
Тобто, позивач виходить із ймовірності відчуження спірної частки у статутному капіталі, що може зумовити необхідність звернення до суду з новими позовами та ускладнити поновлення його прав у межах одного судового провадження у разі задоволення позову.
По суті, подана заява ґрунтується на припущенні щодо можливої реалізації відповідачами частки у розмірі 98,58 % статутного капіталу товариства.
Разом з тим, для цілей вжиття заходів забезпечення позову побудова судового висновку на припущенні є допустимою за умови, що таке припущення є достатньо обґрунтованим, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 жовтня 2024 року у справі №915/534/24.
Апелянт також вказує на відсутність доказів реальної загрози порушення прав позивача та зазначає, що доводи заяви ґрунтуються виключно на припущеннях.
Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи, оскільки матеріали справи містять відомості про неодноразову зміну складу учасників товариства, відчуження часток у статутному капіталі, а також передачу майна у зв`язку з такими змінами, що підтверджує нестабільність корпоративної структури товариства та наявність ризику подальших змін.
За таких обставин, припущення позивача щодо можливості подальшого відчуження часток не є абстрактними, а ґрунтуються на вже вчинених відповідачами діях та правах власників часток на їх реалізацію в будь який час.
Більше того, як правильно зазначено судом першої інстанції, для застосування заходів забезпечення позову достатнім є обґрунтоване припущення існування ризиків, а не доведення їх фактичної реалізації.
Оцінюючи наведені позивачем доводи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони свідчать про наявність обґрунтованого припущення щодо можливості подальшої зміни складу учасників товариства та розміру їх часток, а відтак про існування ризику ускладнення ефективного захисту прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.
У відповідності до абзаців 4 та 5 пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" підстави для відмови у державній реєстрації: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.
Комплексний аналіз законодавства, що регулює відповідні правовідносини, дає можливість дійти висновку, що частка (вклад) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є активом (майном) учасника такого товариства, яким він може розпорядитися в будь який час у порядку, визначеному законом.
Суд першої інстанції, врахувавши характер спірних правовідносин, предмет позову, який стосується визначення розміру статутного капіталу та часток учасників товариства, а також заявлені заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ "Інна-2" у розмірі 98,58 %, на яку претендує позивач, і заборони товариству вчиняти реєстраційні дії щодо зміни складу учасників, розміру статутного капіталу та перерозподілу часток, дійшов висновку про їх відповідність критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки обрані заходи забезпечення позову мають прямий та безпосередній зв`язок із предметом позову, який спрямований на відновлення корпоративних прав позивача, зокрема на визначення належного йому розміру частки у статутному капіталі товариства. Саме тому заборона відчуження відповідної частки та заборона внесення змін до відомостей про склад учасників і розмір статутного капіталу є такими, що забезпечують збереження спірного корпоративного статусу до вирішення справи по суті.
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт зміни складу учасників товариства, розміру статутного капіталу та часток учасників із внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру, що свідчить про реальність ризику подальшої зміни корпоративної структури товариства.
При цьому колегія суддів враховує, що предметом спору є, зокрема, визначення частки позивача у статутному капіталі ТОВ "Інна-2" у розмірі 98,58%, а матеріалами справи підтверджується неодноразова зміна складу учасників товариства, розміру статутного капіталу та часток учасників із внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру, що свідчить про реальність ризику подальшого відчуження спірної частки та зміни корпоративної структури товариства.
Застосовані заходи забезпечення позову спрямовані на збереження існуючого стану правовідносин (status quo) до вирішення спору по суті, що відповідає меті інституту забезпечення позову.
Такі заходи спрямовані виключно на запобігання можливому відчуженню спірної частки у розмірі 98,58 % статутного капіталу та внесенню відповідних змін до державного реєстру, що могло б призвести до появи нових учасників правовідносин і унеможливити поновлення прав позивача в межах цього судового провадження.
При цьому колегія суддів враховує, що заявлені заходи не є надмірними, оскільки обмежують виключно право розпорядження спірною часткою у визначеному розмірі - 98,58% статутного капіталу, на яку заявляє права позивач, і не поширюються на інші види господарської діяльності товариства. Водночас заборона вчинення реєстраційних дій стосується лише змін, пов`язаних зі складом учасників та розміром статутного капіталу, тобто безпосередньо кореспондує предмету спору.
Оцінюючи наслідки невжиття таких заходів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованого припущення, що у разі їх невжиття відповідачі можуть здійснити відчуження спірної частки або ініціювати внесення змін до Єдиного державного реєстру щодо складу учасників та розміру статутного капіталу товариства, що, у свою чергу, призведе до виникнення нових суб`єктів правовідносин та ускладнить або унеможливить поновлення прав позивача в межах одного судового провадження.
Крім того, у такому випадку позивач буде змушений звертатися до суду з новими позовами щодо оспорювання наступних правочинів або реєстраційних дій, що суперечить завданню господарського судочинства щодо ефективного захисту прав та інтересів особи у розумні строки.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до вирішення спору по суті та не призводять до блокування господарської діяльності товариства, оскільки не обмежують можливість здійснення поточної діяльності, укладення господарських договорів чи використання майна товариства. Можливі обмеження для відповідачів є тимчасовими та значно меншими порівняно з ризиками для позивача у разі їх невжиття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС КГС від 20 вересня 2024 року у справі № 911/571/24.
Колегія суддів враховує пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна-2", надані у судовому засіданні 01 квітня 2026 року, про те, що застосовані заходи забезпечення позову нібито перешкоджають господарській діяльності товариства. На запитання головуючого судді щодо конкретизації таких перешкод представник товариства зазначила, що обмеження полягають, зокрема, у забороні вступу нового учасника, а також у можливих ускладненнях, пов`язаних із передачею нерухомого майна в оренду та отриманням прибутку, а також у забороні зміни місцезнаходження товариства.
Водночас наведені пояснення не підтверджені жодними належними і допустимими доказами та не свідчать про можливість фактичного блокування або істотного обмеження господарської діяльності товариства.
Більше того, зазначені доводи, навпаки, підтверджують наявність ризику зміни складу учасників товариства та перерозподілу часток у статутному капіталі, що є предметом спору у даній справі та обґрунтовує необхідність застосування відповідних заходів забезпечення позову з метою збереження status quo у корпоративних правовідносинах.
Щодо посилань на обмеження зміни місцезнаходження товариства, колегія суддів зазначає, що такі доводи не мають зв`язку із предметом застосованих заходів забезпечення позову, які спрямовані виключно на обмеження змін у складі учасників та розмірі статутного капіталу. Крім того, сама по собі зміна місцезнаходження юридичної особи не впливає на здійснення нею господарської діяльності, не обмежує можливість укладення договорів, користування майном чи отримання прибутку, а відтак наведені доводи не свідчать про порушення балансу інтересів сторін та не спростовують висновків суду щодо співмірності й адекватності застосованих заходів забезпечення позову.
Отже, вжиті заходи забезпечення позову спрямовані виключно на збереження статусу корпоративних правовідносин між сторонами, недопущення їх зміни до вирішення спору по суті, забезпечення реального виконання можливого рішення суду та дотримання балансу інтересів сторін, у зв`язку з чим підстав для висновку про їх невідповідність вимогам статей 136, 137 ГПК України колегія суддів не вбачає.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що у межах даної справи вже були застосовані заходи забезпечення позову, а відтак застосування додаткових заходів є надмірним та призводить до дублювання обмежень.
Колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки відповідно до частини третьої статті 137 ГПК України суд має право застосувати кілька заходів забезпечення позову одночасно, якщо це зумовлено обставинами справи.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, раніше застосовані заходи забезпечення позову були спрямовані на інший об`єкт (майно товариства), тоді як оскаржуваною ухвалою вжито заходів щодо корпоративних прав учасників товариства, що є відмінними за своїм змістом та спрямованістю.
Отже, такі заходи не є тотожними чи дублюючими, а мають різну правову природу та спрямовані на забезпечення ефективного захисту прав позивача.
Крім того, колегія суддів зазначає, що апелянт не позбавлений права звернутися до суду із вмотивованою заявою про скасування заходів забезпечення позову у разі зміни обставин, що зумовили їх застосування, що також свідчить про тимчасовий характер таких заходів та наявність процесуальних гарантій захисту прав відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна - 2" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2026 року у справі №918/1211/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Матеріали оскарження ухвали у справі №918/1211/25 повернути Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя   Маціщук А.В. 

Суддя   Василишин А.Р.