Справа № 740/5994/25 	Головуючий у І інстанції  ОСОБА_1  	
Провадження № 11-кп/4823/186/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.190 КК України  	Доповідач         ОСОБА_2  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді	ОСОБА_2  	

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
секретаря судового засідання - ОСОБА_5 
з участю: прокурора - ОСОБА_6 
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №12025275490000135 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року, 
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Євпаторія АРК, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , не одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, освіта неповна середня, не працює, раніше судимий: 26.06.2024 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік,
засуджений за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч.2, п.4 ч.3 ст.59-1 КК України на ОСОБА_8 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк пробаційного нагляду ухвалено обчислювати з дня постановки ОСОБА_8 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт на майно, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.06.2025. 

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у невстановлений час у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном (грошовими коштами) шляхом обману. З цією метою, 11.03.2025, він, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи наявний у користуванні мобільний термінал з ІМЕІ: НОМЕР_1 з номером телефону НОМЕР_2 , розмістив на сайті безкоштовних оголошень у мережі Інтернет за посиланням: https://www.olx.ua/uk/ (ТОВ «Ємаркет Україна», ЄДРПОУ 34716896) фіктивне оголошення про продаж ємності для рідини «Єврокуб», якої в нього в наявності не було.
14.05.2025 року, ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Плоске Ніжинського району Чернігівської області, реалізуючи протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном (грошовими коштами) шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, під час телефонної розмови зі ОСОБА_10 , який зателефонував ОСОБА_8 з метою придбання товару, вказаного у вищевказаному оголошенні, яка відбулася в період часу з 18:12 год по 18:24 год, увів в оману потерпілого шляхом словесного підтвердження недостовірної інформації про здійснення ним продажу ємності для рідини «Єврокуб» та заволодів майном останнього в сумі 4000 грн, які ОСОБА_10 перерахував 14.05.2025 о 18 год 23 хв на вказану ОСОБА_8 банківську картку № НОМЕР_3 , що емітована АТ «Райффайзен Банк», в якості повної оплати за придбання відповідного товару. Після перерахування коштів ОСОБА_8 зняв їх у м. Ніжині 14.05.2025 о 20:12 год, товар не відправив, на зв`язок не виходив та кошти потерпілому - не повернув, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. В обґрунтування скарги послався на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказав на безпідставне призначення ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки він вчинив кримінальний проступок під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду за попереднім вироком. Зазначив, що місцевий суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого. Також послався на недостатність призначення ОСОБА_8 для його виправлення покарання у виді пробаційного нагляду. 

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 

Згідно з пунктами 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з наступних міркувань. 

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній свою вину визнав, щиро розкаявся в скоєному, добровільно відшкодував завдану шкоду, відбув повністю покарання за попереднім вироком. 

Разом з тим, як убачається зі змісту ч.5 ст.59-1 КК України, пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України. 
Даний вирок набрав законної сили 29 липня 2024 року.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, 14 травня 2025 року, після ухвалення 26.06.2024 вищевказаного вироку Дніпровського районного суду м. Києва.

Відповідно до ч.1 ст.49-2 КВК України, строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вимогою, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, 27 вересня 2024 року обвинувачений ОСОБА_8 поставлений на облік Дніпровським РВ ФДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області на виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2024.

Тобто, інкримінований ОСОБА_8 кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, він вчинив під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду за попереднім вироком. 

А тому, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду, порушив вимоги ч.5 ст.59-1 КК України.

Крім того, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який, незважаючи на попередню судимість, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення, а тому покарання, визначене місцевим судом, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено. 

А тому, призначаючи ОСОБА_8 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; і вважає за необхідне призначити покарання саме у виді обмеження волі у розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.190 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 

Початок строку покарання ОСОБА_8 слід рахувати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі. 

За таких обставин, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного йому покарання, підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, в частині призначеного йому покарання.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі. 

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.  

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4