Єдиний унікальний номер 461/10081/25
Номер провадження 2/722/413/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

31 березня 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
в складі:
головуючого судді  Унгуряна С.В.
секретаря  Ткач Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» - адвокат АО «АПОЛОГЕТ» Усенко М.І. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із вказаним вище позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.05.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» (надалі – ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс», кредитодавець) було укладено кредитний договір № 55898215, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 3000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму, але відповідач зі свого боку взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, через що утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 20211,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 3000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків – 16011,00 грн., прострочена заборгованість за штрафами – 1200,00 грн.
З метою досудового врегулювання спору 04.11.2025 року відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення заборгованості за вих. № 23628956/166 від 04.11.2025 року, однак останній вимоги не виконав, що й стало підставою для звернення ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 86522190 від 15.05.2024 року у розмірі 20211,00 грн., а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у поданому клопотанні про доручення доказів направленому до суду представник позивача Усенко М.І. просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1  належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився та не повідомив суду про причини своєї неявки. Відзив на позов не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» та ОСОБА_1 17.05.2024 року було укладеного договір про споживчий кредит №55898215 (індивідуальна частина) (надалі - договір), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 360 днів за умовами виконання позичальником графіку платежів, з 17.05.2024 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,2% (денна процентна ставка, пільгова процентна ставка за користування кредитом).
Згідно п.1.4. Договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом має здійснюватися позивальником відповідно до графіку платежів. Остаточний термін (дата) повернення кредиту і сплата процентів за користування кредитом (за умов дотримання графіку платежів): 12.05.2025 року.
Згідно п.4.6. Договору, у разу прострочення строку повернення кредиту передбаченого п.1.4. Кредитного договору на 1 (один) календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санації (штраф), у розмірі 10% від суми отриманого кредиту (п.1.2 Договору).
Згідно п.4.6.1. Договору, у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.4. Кредитного договору на 10 (десять) календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санації (штраф), у розмірі 40% від суми отриманого кредиту (п.1.2. Договору).
ОСОБА_1 використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором pu56hyc5, 17.05.2024 року о 03:06:16 підписав договір про споживчий кредит №55898215 (індивідуальна частина), Графік платежів за договором про споживчий кредит №55898215 від 17.05.2024, підтвердив отримання на свій рахунок коштів у розмірі 3000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору.
До позову додана копія листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №7/17062 від 27.10.2025 року, в якій зазначено, що відповідно до укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» договору №070524/А1-1909 від 07.05.2024, було успішно перераховано 17.05.2024 року о 03:06 грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 , номер транзакції 1409668581.
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12.05.2025 року становить 20211,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 3000,00 грн., заборгованість за відсотками - 16011,00 грн., штраф - 1200,00 грн.
Відсотки були нараховані за період із 17.05.2024 року по 07.06.2024 за ставкою 1,2%, що становить 36,00 грн., за період із 08.06.2024 року по 12.05.2025 року за ставкою 1,5%, що становить 45,00 грн.
04.11.2025 року на адресу відповідача була направлена претензія за вих.№236628956/166 від 04.11.2025 року, в якій зазначено про необхідність негайного погашення заборгованості за договором №55898215 від 17.05.2024 року у сумі 20211,00 грн.
З аналізу умов договору також вбачається, що за користування кредитом передбачено пільгову процентну ставку 1,2 % на день протягом пільгового періоду, після чого застосовується стандартна (базова) процентна ставка 1,5 % на день, при цьому нарахування процентів здійснюється за кожний день фактичного користування кредитними коштами на суму фактичної заборгованості.
Договір передбачає, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування на банківську платіжну картку позичальника, а виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів здійснюється відповідно до графіку платежів, визначеного договором.
Умовами договору також передбачено відповідальність позичальника у вигляді штрафних санкцій у разі порушення строків виконання зобов`язань, а також право кредитодавця вимагати повернення заборгованості у разі прострочення виконання зобов`язань за договором.
Таким чином, досліджений судом договір №55898215 від 17.05.2024 року свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов кредитування, зокрема щодо предмета договору, розміру кредиту, порядку та строків його повернення, розміру процентної ставки та відповідальності сторін, що підтверджує виникнення між сторонами договірних правовідносин щодо надання та повернення кредиту.
Укладення кредитного договору здійснено в електронній формі шляхом акцепту позичальником пропозиції кредитодавця через інформаційно-телекомунікаційну систему із застосуванням одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про належне погодження сторонами умов договору.
Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у передбачені договором строки належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.
Таким чином, проаналізовані судом умови кредитного договору, у їх сукупності, свідчать про виникнення між сторонами цивільних правовідносин кредитування, в межах яких відповідач, отримавши кредитні кошти, зобов`язаний був повернути їх та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п.7.1 Договору №55898215 від 17.05.2024 року, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатком №1), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Отже, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, оскільки надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору, за яким заявлено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.
Доказів про те, що персональні дані ОСОБА_1 (картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.
За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
ОСОБА_1 не заявляв зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитних договорів на підставі положень ст.1051 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача становить 20211,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 3000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків – 16011,00 грн., прострочена заборгованість за штрафами – 1200,00 грн.
Разом з тим, прострочена заборгованість за штрафами в розмірі 1200,00 грн. задоволенню не підлягає.
Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який продовжувався Указами Президента України та який діє на даний час.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Суд зауважує, що тлумачення змісту кредитного договору дає підстави для висновку, що сторонами погоджено саме відповідальність за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за договором.
У даній справі штраф в сумі 1200,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником в розумінні ст. 549 ЦК України, а тому відповідач звільняється від їх сплати на період воєнного стану.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що вимоги позову в даній частині є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.
За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_1 не скористався своїми процесуальними правами на подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 19011,00 грн., яка складається з: 3000,00 грн. – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16011,00 грн. – прострочена сума заборгованості за сумою відсотків.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2278,57 грн., що пропорційно задоволеним вимогам.
Крім цього, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу до заяви долучено копії: договору про надання правової (правничої) допомоги №0207 від 02.07.2025, акту № 166 наданих послуг від 12.11.2025 року, детального опису наданих послуг до акту № 166 від 12.11.2025, ордеру серії ВС №1412829 від 04.11.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.09.2022 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.03.2024 року.
За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.
З огляду на вище викладені положення законодавства, витрати на професійну правничу допомогу, слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (94,06 %). 8000,00 грн. х 95,30% = 7525,01 грн.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 207, 509, 510, 525, 526, 527, 530, 610-612, 626, 628, 629, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, ч.2 ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, ч.4 ст. 287, ч.2 ст. 288, ст.ст. 289, 352, 354, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, - 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1/28, код за ЄДРПОУ: 43561909, IBAN: НОМЕР_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335) заборгованість за кредитним договором №86522190 від 15.05.2024 року в розмірі 19011 (дев`ятнадцять тисяч одинадцять) грн. 00 коп., яка складається з: 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16011 (шістнадцять тисяч одинадцять) грн. 00 коп. – прострочена сума заборгованості за сумою відсотків.
В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1/28, код за ЄДРПОУ: 43561909, IBAN: НОМЕР_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335) судовий збір в розмірі 2278 (дві тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 57 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7525 (сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн. 01 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Сокирянського районного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, а саме протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя        С.В.Унгурян

Повний текст судового рішення складено 03.04.2026 року.