ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1218/26 Справа № 182/4255/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року про повернення заяви позивачеві у складі судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто позивачеві, на підставі положень частини 3 статті 185 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 29 серпня 2025 року, якою позов залишено без руху та не усунуто недоліки позову, які виразились у недотриманні положень ЦПК України.
Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, ставить питання про скасування ухвали суду.
Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для повернення заяви, оскільки позивач відноситься до осіб, які на підставі пунктів 21, 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, позов пред`явлено до держави-агресора рф, предмет позову стосується відшкодування шкоди (майнової, моральної), пов`язаної зі збройною агресією та порушенням права власності.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає з таких підстав.
Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
З метою виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що звільнений від сплати судового збору та надавав документи, які підтверджують факт отримання ним поранень та моральної шкоди. Щодо відсутності актів ДСНС, довідок з НПУ, актів про пожежі та інших документів зазначив, що не проживав та не втрачав майно на окупованих територіях.
Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 29 серпня 2025 року та не усунуто зазначені недоліки позову.
Однак наведений висновок суду першої інстанції зроблений з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 4 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
У статті 185 ЦПК України вказано, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.
Законом України «Про судовий збір» визначені платники та об`єкти сплати судового збору, а також особи, які звільняються від сплати судового збору.
Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, які внаслідок тимчасової окупації території України, збройної агресії, збройного конфлікту російської федерації вимушено переселилися з тимчасово окупованих територій України, були поранені, перебували в полоні, незаконно були позбавлені волі або викрадені, а також внаслідок таких дій було порушено їх право власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок збройної агресії рф, у зв`язку з проходженням військової служби, неодноразово отримував поранення, на підтвердження даних обставин, долучив довідки, копії яких містяться в матеріалах справи.
Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави рф про стягнення грошових коштів в рахунок погашення нанесених йому збитків, завданих в результаті агресивних дій відповідача, що призвела до матеріальних втрат, у розумінні положень пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що наявність чи відсутність факту заподіяння шкоди, нанесення збитків встановлюється судом під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження при вирішенні питання, чи звільнений заявник від сплати судового збору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №463/5308/22.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23 наголосила, що «суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена».
Також Верховний Суд у вище зазначених судових рішеннях наголошував на тому, що, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди мають з`ясовувати питання про наявність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору, враховуючи відомості про суб`єкта, який подав заяву чи скаргу, суб`єкта, який визначений відповідачем, а також категорію справи та вимоги, заявлені в ній, оскільки Закон України «Про судовий збір» чітко визначає випадки, за яких судовий збір не справляється (частина 2 статті 3 цього Закону) та пільги щодо сплати судового збору (частина 1 статті 5 наведеного Закону).
Згадані приписи Закону України «Про судовий збір», на відміну від правил статті 8 цього Закону, не дають судам дискреції у вирішенні питання про звільнення заявників від сплати судового збору, оскільки безумовно визначають перелік випадків, за яких судовий збір не справляється, та суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору.
Таким чином, на думку колегії суддів посилання суду першої інстанції в ухвалі про повернення возову на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що дії держави-агресора російської федерації призвели до його вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, є передчасним, та не доцільним в контексті вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позову, з підстав передбачених частиною 3 статті 185 ЦПК України.
За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.
За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).
ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.
Відповідно до положень частини шостої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, наявні підстави для скасування ухвали суду та направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025 року- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 березня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна