Справа № 740/2155/25 
Провадження № 2/740/74/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
16 лютого 2026 року м.Ніжин 
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пучка М.С.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Середи Д.А.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,
встановив:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про стягнення на її користь по 100000 грн з кожного відповідача у рахунок відшкодування завданої неповнолітньому ОСОБА_2 моральної шкоди. Позов обгрунтований тим, що вироком  Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, який набрав законної сили,встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 застосували до потерпілого ОСОБА_9 фізичне та психологічне насильство, що вчинено у громадському місці-на території навчального закладу і в денний час, і в присутності молоді, при цьому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 діяли зухвало, демонстрували свою перевагу над потерпілим з приниженням, супроводжували свої дії нецензурною лайкою, в подальшому відео по даній події, яке знімалось за ініціативою ОСОБА_7 , було розповсюджене у загальному доступі в мережі Інтернет, що очевидно не відповідало інтересам потерпілого і спричинило йому моральну шкоду. Під час розгляду кримінального провадження, а саме ухвалами суду від 07 березня 2025 року до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 застосовано примусові заходи виховного характеру, а цивільні позови потерпілого ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишені без розгляду. Неповнолітньому ОСОБА_2 було завдано моральних страждань через хвилювання, відчутті постійної небезпеки, пригніченості, зниженні самооцінки і апатії, приниження, порушені нормальних життєвих зв`язків, та непоправимого відбитку на його психо-емоційному стані, яку позивач ОСОБА_1 просить стягнути із відповідачів, які добровільно відшкодувати моральну шкоду відмовляються. Просить позов задовольнити та стягнути із відповідачів 15000 грн витрат на правничу допомогу.

Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням.
Ухвалою суду від 15 липня 2025 року за результатами підготовчого провадження, під час якого відзив чи заперечення відповідачами суду не подані, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 04 лютого 2026 року представник позивача адвокат Середа Д.А. позов підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, вказав, що станом на час судового розгляду відповідачами моральна шкода не відшкодована.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у судове засідання 04 лютого 2026 року не з`явились без повідомлення причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні.
Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в АДРЕСА_1 , на вказану адресу судом надіслані неодноразові рекомендовані повідомлення про судовий розгляд, зокрема із матеріалами позову, відповідачем не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.
Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Також інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.
Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні, у зв`язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача  ОСОБА_3 , якою неодноразово подавались клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з чим судові засідання відкладались, та відповідача ОСОБА_5 , останнім надана достатня можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять їх в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з іншою стороною, що відповідає розумному балансу інтересів сторін.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. 

Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, який набрав законної сили,  ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст.296 КК України із призначенням покарання у виді 02 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в 01 рік 06 місяців, покладенням обов"язків, передбачених ст.76 КК України;  ОСОБА_8  визнано винуватим за ч.2 ст.296 КК України із призначенням покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 02 роки, із застосуванням відповідно до ст.ст.101, 59-1 КК України наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покладенням обов`язків.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, яка набрала законної сили, застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 до  ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду із роз`ясненням права його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року, яка набрала законної сили, застосовано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду із роз`ясненням права його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.
Вказаними вироком та ухвалами встановлено, що малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 10 жовтня 2024 року близько 18 год 30 год, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, разом із неповнолітніми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, перебуваючи на території спортивного майданчика Ніжинської гімназії №3 Ніжинської міської ради, розташованого в м.Ніжині Чернігівської області, вул.Станіслава Прощенка, 6А, діючи узгоджено, групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в ігноруванні та зневажливому ставленні до існуючих правил поведінки та співжиття у суспільстві, порушенні громадського спокою, зухвало-зневажливому та презирливому відношенні до норм суспільної моралі, благопристойності та моральності, демонструванні своєї зневаги до існуючих у суспільстві правил та норм поведінки, протиставленні своєї поведінки вказаним правилам та нормам, бажанні самоствердитись у підлітковому середовищі, усвідомлюючи, що їх дії є очевидними для малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факт здійснення ОСОБА_10 на прохання ОСОБА_7 відеозйомки події на його мобільний телефон Xiaomi Redmi 13, використовуючи надуманий привід покарання неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користуючись чисельною перевагою та відсутністю опору останнього, вчинили грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, яке виразилось у демонстративному заподіянню побоїв, приниженні честі та гідності ОСОБА_9 , пропагування злочинних цінностей за наступних обставин. ОСОБА_7 примусив ОСОБА_9 стати на коліна, після чого ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 удар стопою правої ноги в ділянку спини, спричинивши йому фізичний біль, від якого останній впав на землю. Після цього ОСОБА_7 наніс неповнолітньому ОСОБА_13 близько 13 ударів кулаками обох рук та ногами в ділянки тулуба, голови та плечей, спричинивши йому фізичний біль, та ОСОБА_4 наніс ОСОБА_13 до 5 ударів правою ногою по ділянкам тулубу, спричинивши йому фізичний біль, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 близько 5 ударів правою ногою в ділянку тулуба, спричинивши йому фізичний біль, ОСОБА_14 наніс ОСОБА_13 1 удар правою ногою по ділянці тулубу, спричинивши йому фізичний біль. Надалі ОСОБА_7 за мовчазної згоди ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , з використанням ненормативної, образливої лексики демонстративно повідомив ОСОБА_13 , який після заподіяних побоїв лежав на землі, про виключення його з угрупування («відшивання»), недопустимість співпраці з правоохоронними органами, а також наказав усім присутнім повідомити іншим особам про заборону спілкуватись з ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 демонстративно підійшли до потерпілого ОСОБА_9 та плюнули в нього, після чого ОСОБА_10 за командою ОСОБА_7 припинила відеозйомку та повернула останньому його мобільний телефон. У подальшому ОСОБА_7 за допомогою мережі Інтернет розповсюджено відеозапис побиття та приниження ОСОБА_9 невстановленому колу осіб. 
Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З даних підстав зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_6 застосували до потерпілого ОСОБА_2 фізичне та психологічне насильство, що вчинено у громадському місці-на території навчального закладу і в денний час, і в присутності молоді, при цьому ОСОБА_4 , ОСОБА_6 діяли зухвало, демонстрували свою перевагу над потерпілим з приниженням, супроводжували свої дії нецензурною лайкою. ОСОБА_6 та ОСОБА_4  стосовно потерпілого ОСОБА_2 10 жовтня 2024 року вчинили дії щодо грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненому групою осіб, тобто вчинили суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у 13-річному віці до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за ч.2 ст.296 КК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). 
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із незаконними діями щодо неї.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правова позиція Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц).
Відповідно до ч.1 ст.1181 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Станом на час розгляду справи ОСОБА_2 досяг 16-річного віку, його мати ОСОБА_1 є його законним представником і позивачем по справі; ОСОБА_4 (станом на 10 жовтня 2024 року мав 13-річний вік) досяг 15-річного віку, його мати ОСОБА_3 є його законним представником і відповідачем по справі; ОСОБА_6 (станом на 10 жовтня 2024 року мав 13-річний вік) досяг 14-річного віку, його мати ОСОБА_5 є його законним представником і відповідачем по справі.

Згідно з ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Відповідно до ст.150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду (ч.2 ст.31 ЦК України).
Згідно з ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. 
За загальним правилом цієї правової норми відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.
Також з даної норми вбачається, що вина заподіювача шкоди презюмується, аж доки він не доведе свою невинуватість. Разом з тим, деліктну відповідальність за завдану шкоду можуть нести тільки особи, які здатні розуміти значення своїх дій та оцінювати їх можливі наслідки, тобто при наявності вини. Проте шкода, завдана малолітньою особою також підлягає відшкодуванню її батьками, а умовою відповідальності батьків є їх власна винна поведінка, яка виявляється у несумлінному здійсненні або ухиленні ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою дитиною. Для того, щоб довести відсутність своє вини вони повинні обґрунтувати неможливість здійснення належного виховання.

У цивільному процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час судового розгляду відповідачі не навели своїх доводів, за яких суд мав би дійти висновку, що вони сумлінно ставились до своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а заподіяна останніми шкода не є наслідком несумлінного здійснення ними нагляду за малолітніми дітьми. Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які знаходились без нагляду батьків та їх контролю, за встановлених обставин 10 жовтня 2024 року вчинили протиправні дії щодо ОСОБА_2 , що також свідчить і про їх неналежне виховання зі сторони батьків. Також суду не подано будь-яких даних щодо нездатності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 забезпечити позитивний виховний вплив на своїх синів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та постійного контролю за їх поведінкою.
Таким чином винуватими у заподіянні шкоди ОСОБА_2 в сили закону є саме відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , як батьки малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які не здійснювали належного виховання та нагляду за ними.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та характер пережитих ОСОБА_2 у 15-річному віці душевних страждань, пов"язаних із протиправними діями щодо нього зі сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , рівного ступеня їх участі у протиправних діях, істотність вимушених змін у житті ОСОБА_2 , який на час розгляду справи має 16-річний вік і у неповнолітньому віці отримав фізичне та психологічне насильство із приниженням, зазнав вимушеного порушення життєвого ритму, необхідність навчання у дистанційному порядку, витрачання свого часу на захист свого порушеного права в судовому порядку, що, із врахуванням принципу розумності та справедливості, є підставою для визначення моральної шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у розмірі 100000 грн, яка підлягає стягненню у рівних частках з їх батьків-відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , тобто по 50000 грн з кожної. Підстави для визначення розміру моральної шкоди по 100000 грн не встановлені. З даних підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п.2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі-у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Позивач, як законний представник неповнолітнього потерпілого, якому кримінальним правопорушенням спричинене ушкодження здоров`я, в порядку п.п.2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим із кожного відповідача підлягають стягненню у дохід держави по 1211 грн 20 коп судового збору. 
Докази на підтвердження звільнення відповідачів від сплати судового збору суду не подані.

При вирішенні заяви позивача про стягнення 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу судом враховується наступне.
Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18.
ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представництво позивача ОСОБА_1., як законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , здійснюється адвокатом Середою Д.А. на підставі договору від 14 квітня 2025 року за №481/25 та додаткової угоди до нього від 14 квітня 2025 року (погоджений гонорар у фіксованій сумі 15000 грн), ордеру від 22 квітня 2025 року. 15000 грн сплачені ОСОБА_1 згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №481/25 від 14 квітня 2025 року. Згідно з розрахунком від 22 квітня 2025 року адвокатом Середою Д.А. визначено розмір правничої допомоги за підготовку та складення позову (вартість 5000 грн), представництво на стадії судового розгляду (вартість 10000 грн).
Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт,судових засідань за участю представника позивача адвоката Середи Д.А., суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 15000 грн, який є завищеним, у даному випадку розумним та співмірним розміром є 10000 грн витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача по 5000 грн із кожного відповідача.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказане судове рішення відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України ухвалене та проголошене 16 лютого 2026 року.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 244, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_3 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 50000 (п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути із ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 50000 (п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_3 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.
Стягнути із ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник