Справа № 420/40430/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
І. Зміст позовних вимог.
До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач ГУ ПФУ в Одеській області), яким, з урахуванням ухвали суду від 09.01.2026 року про повернення позивачеві позовну заяву в частині позовних вимог, які охоплюють спірний період з 01.01.2015 р. по 02.06.2025 р., просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»», а саме з 03.06.2025 року у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком.
ІІ. Позиція сторін.
На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, первинно належав до осіб категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи з інвалідністю II групи, а з жовтня 2022 року особою з інвалідністю І групи, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-XII). Позивач вказує, що має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону №796-ХІІ в редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №230/96-ВР), яка, має нараховуватися та виплачуватися відповідно в розмірі 75 % та 100 мінімальної пенсії за віком, проте ГУ ПФУ нараховує та виплачує йому вказану додаткову пенсію у розмірі 474,5 грн. Позивач звернувся до ГУ ПФУ з заявою від 22 жовтня 2025 року здійснити перерахунок та виплату його пенсії, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону № 796-XII в редакції Закону № 230/96-ВР а саме з 01 січня 2015 року у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, з 01 листопада 2022 року у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком, проте ГУ ПФУ листом від 19.11.2025 відмовив у проведенні такого перерахунку, вказуючи, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, правомірно виплачується у розмірі 474,50 грн. Вважаючи дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №230/96-ВР протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
26.01.2026 р. судом зареєстровано від ГУ ПФУ відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви, вказуючи,  ОСОБА_1 є отримувачем пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262 та є особою з інвалідністю І групи, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році (посвідчення серії НОМЕР_1 ). Пунктом 13 постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011, в редакції постанови КМУ № 112 від 25.03.2014, передбачено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю І групи — 474,50 гривні. Таким чином, встановлений Головним управлінням розмір пенсії позивача повністю відповідає нормам чинного законодавства, а отже в діях Головного управління відсутні ознаки протиправної поведінки.
26.01.2026 р. судом зареєстровано від ГУ ПФУ лист за № 1500-0802-7/1092, яким повідомлено суд про те, що Головне управління позбавлене можливості надати матеріали, що містяться в паперовій пенсійній справі, оскільки пенсійна справа позивача на час військового стану знаходиться на зберіганні за межами Одеської області. 
27.01.2026 р. судом зареєстровано від позивача відповідь на відзив, в якій поміж іншого, покликаючись на висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 листопада 2025 року у справі № 580/5022/24 вказує що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю, які належать до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, має нараховуватися та виплачуватися в порядку та розмірах, визначених статтею 50 Закону № 796-XII в редакції Закону № 230/96-ВР, що проігноровано відповідачем.
III. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 12.12.2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 09.01.2026 року позовну заяву в частині позовних вимог, які охоплюють спірний період з 01.01.2015 р. по 02.06.2025 р. повернуто позивачеві.
Ухвалою суду від 09.01.2026 р. відкрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати з 03.06.2025 року щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Цією ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області разом з відзивом на позов надати суду докази, з нормативно-правовим обґрунтуванням підстав відмови у перерахунку та виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії згідно Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. 
Ухвалою суду від 10.02.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу.
Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 18.05.1998 (довічно) отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-XII), яка пов`язана з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою серії 2-18 ОА № 075221, виданої Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 Комунальної установи «Одеське обласне бюро медико-соціальної експертизи» 14 травня 2003 року, та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 226217, виданої Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» 07 жовтня 2022 року.
Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 15 лютого 2024 року, Позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС та особою з інвалідністю І групи.
Позивачу у складі пенсійних виплат встановлена та виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 474,50 грн, як особа І категорії, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи під час служби інвалідністю I групи, що підтверджується даними електронної пенсійної справи станом на 21.10.2025 р.
22.10.2025 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»», а саме з 01 січня 2015 року у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, з 01 листопада 2022 року у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком. 
19.11.2025 року ГУ ПФУ в Одеській області листом за № 36118-34341/Р-02/8-1500/25 повідомило позивача, що Рішенням Конституційного Суду України під 22.05.2008 зміни, внесені ї 01.01.2008 до статті 50 Закону, визнано неконституційними, в зв`язку з чим. постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 “Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за школу, заподіяну здоров`ю, виплачувалась особам, то належать до І категорії, в розмірі 20 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили і працездатність. Ця постанова втратила чинність 23.07.2011. В зв`язку з цим постановою Кабінету Міністрів України віл (16.07.2011 № 745 “Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" установлено, що з 23.07.2011 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, виплачувалась у вищезазначеному розмірі. З 01.01.2012 відповідна до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.20! 1 № 1210 “ Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаткова пенсія виплачується в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В таких розмірах ОСОБА_1 нараховувалась щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровій в складі пенсійних виплат. 
Вважаючи вказані дії ГУ ПФУ в Одеській області протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
V. Норми права, які застосував суд.
Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-XII ( далі – Закон № № 796-XII), яким передбачається, зокрема, 
- цей нормативно-правовий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. (стаття 1 Закону №796-ХІІ)
- пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. (ст.49 Закону № 796-XII) 
Питання нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю осіб, які віднесені до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано положеннями статті 50 Закону № 796-XII, яка неодноразово зазнавала змін, зокрема
- відповідно до статті 50 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:
інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;
інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;
інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
- 01.01.2008 набрав чинності Закон України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI), яким, серед іншого, було внесено зміни до Закону № 796-XII та викладено статтю 50 Закону № 796-XII в такій редакції:
«Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:
інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.»
- Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнав неконституційними положення Закону № 107-VI, зокрема, в частині внесення змін до статті 50 Закону № 796-XII, мотивуючи таке рішення тим, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.
- 28.12.2014 прийнято Закон № 76-VIII, яким статтю 50 Закону № 796-XII викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.»
- Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затвердив Порядок № 1210, за змістом пункту 13 якого (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112), встановив, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: особам з інвалідністю I групи - 474,5 гривні.
VI. Оцінка та висновок суду.
З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульована ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням внесених до неї змін, та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210.
Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави.
Отже, скасування пільг, компенсацій та гарантій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону, тому зазначені пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України, оскільки норми Конституції України зобов`язують державу нести відповідальність за впровадження системи заходів щодо розв`язання проблем, пов`язаних із забезпеченням захисту прав, інтересів, гарантій, наданих особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Разом з тим, змінивши Законом №76-VIII законодавче регулювання розмірів додаткових пенсій за шкоду заподіяну здоров`ю, Верховна Рада України скасувала соціальні гарантії, передбачені статтею 50 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР.
При цьому, законодавець вже не вперше допускає обмеження права на соціальне забезпечення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на що неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України, зокрема, в рішенні від 03 квітня 2024 року у справі №4-р(І)/2024.
Спірність питання у даній справі полягає щодо розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, яку отримує Позивач у складі пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону № 2262-ХІІ.
Так, за позицією позивача, вказана щомісячна додаткова пенсія повинна нараховуватись та виплачуватись, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII) у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» (далі – Закон № 230/96-ВР), тобто із розрахунку мінімальної пенсії за віком, 100 процентів для осіб з інвалідністю I групи та 75 процентів для осіб з інвалідністю II групи.
Відповідач обґрунтовуючи правомірність нарахування Позивачу щомісячної додаткової пенсії, як особі з інвалідністю I групи, віднесеної до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, у фіксованому розмірі (474,5 грн.) покликається на дотримання діючої редакції пункту 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Порядок № 1210).
Вирішуючи дані спірні правовідносини, суд звертає увагу на те, що подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.
Так, Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 листопада 2025 року у справі №580/5022/24 знайшов підстави для відступлення від правових висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 193/877/16-а, від 08.08.2019 у справі № 813/5002/17, від 16.06.2022 у справі № 644/8266/17 та інших, про те, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, має нараховуватись та виплачуватись в порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як такі, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні та сформулював наступні висновки:
1) додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачена статтею 50 Закону № 796-XII, за своєю суттю є додатковою соціальною гарантією для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та становить невід`ємну складову позитивного обов`язку держави забезпечити особам з інвалідністю з числа таких постраждалих посилений соціальний захист, у зв`язку з чим обмеження такого права є неприпустимим;
2) додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю, які належать до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, має нараховуватися та виплачуватися в порядку та розмірах, визначених статтею 50 Закону № 796-XII в редакції Закону № 230/96-ВР.
Застосовуючи вказані правові висновки, викладені в зазначеній вище постанові Верховного Суду від 04 листопада 2025 року у справі №580/5022/24, та враховуючи встановлені обставини при вирішенні даної справи дійшов висновку про те, що позивач як потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та який є особою з інвалідністю І групи, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має право на перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №230/96-ВР.
З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР, та зобов`язання відповідача здійснити з 03.06.2025 року (тобто, у межах заявлених позовних вимог та строку звернення до суду) перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №230/96-ВР, у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням виплачених сум.
У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VIII. Розподіл судових витрат.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.77, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,-
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру, встановленого статтею 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»», а саме з 03.06.2025 року у розмірі 100 процентів мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна