Справа № 361/3104/25 
Провадження № 2/355/271/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Баришівський районний суд Київської області
у складі: головуючого-судді      Чехова С.І.
за участю секретаря        Котенко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойко Євгена Васильовича до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся представник позивача ОСОБА_3 адвокат Бойко Є.В. з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку 84, кадастровий номер 3220286700:21:045:0287, 0.0642 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Баришівська територіальна громада садівницьке товариство «ЕКСПРЕС» (до зміни Київська область Баришівський район сільська рада Сезенківська). Визнати за ОСОБА_3 особистою приватною власністю на садовий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 95.6 кв.м Опис: садовий будинок (літ.А) 1991 року побудова, сходи (літ.а)1991року побудова, альтанка (літ.Б)1991 року побудови, душ (літ. В) 1991 року побудування, туалет (літ. Г) 1991 року побудови.
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2014 року. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі позивач ОСОБА_3 придбала земельну ділянку, кадастровий номер 3220286700:21:045:0287, 0.0642 га та садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв.м. Вартість майна за договором купівлі-продажу складає 635000 гривень. Позивачка вважає нерухоме майно своєю особистою власністю, оскільки воно куплене за кошти, які фактично подарувала їй мати. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивачки- ОСОБА_4 , у зв`язку з вогнепальним пораненням голови та причина його смерті пов`язана із захистом батьківщини. Мати позивачки отримала виплати, призначені їй у зв`язку із загибеллю сина на підставі розпорядження Міністерства оборони України у розмірі 3750000,00 гривень. Отримані кошти мати позивачки поклала на депозит у банку. Цих коштів мати позивачки забажала придбати для своєї доньки садовий будинок та земельну ділянку під ним. Знайшовши підходящий будинок мати позивачки та позивачка уклали договір позики від 09 серпня 2023 року, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 635000,00 гривень, за умови, що позичальник витратить ці кошти на придбання особистого будинку. В разі якщо позичальник витратить ці кошти за іншим призначенням, він зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк до 09 серпня 2024 року, при цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою. Фактично між сторонами укладено договір дарування грошей, проте сторони нотаріально його не засвідчували, оскільки не вважали за потрібне та не думали, що хтось може ставити під сумнів, що вказані кошти є подарованими матір`ю доньці. Оскільки позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі під час придбання спірного майна, то колишній чоловік позивачки може вважати, що майно є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, до розірвання шлюбу сторони фактично спільне господарство не вели з 2019 року. Відповідач будучі зареєстрованим у квартирі позивачки йшов на кілька місяців з дому, то приходив на кілька днів. Відповідачу було все рівно, що і коли куплялось позивачкою. При укладенні договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки він прийшов до нотаріуса надати згоду і він не заперечував, що майно придбавається за кошти, які дала мати позивачки. Позивачка вважає, що земельна ділянка та садовий будинок є її особистою власністю.
Позивачка ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, передала свої повноваження представнику адвокату Бойко Є.В..
Представник позивача ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, однак повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує просить задовольнити. У разі неявки до судового засідання відповідача не заперечував про розгляд справи заочно.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, був належно повідомлений про час, місце розгляду справи на 18 грудня 2025 року о 10 годині 30 хвилин, 26 січня 2026 року о 09 годині, 16 лютого 2026 на 09 годині 30 хвилин, 16 березня 2026 року о 14 годині з повернутих поштових довідок слід, що адресат відсутній за вказаною адресою, повідомлявся через веб-сайт Судової влади України, причину неявки не повідомив, яку слід вважати неповажною. Відзиву стосовно заявлених позовних вимог надано не було.
Суд прийшов до такого висновку відповідно до  п.п. 3,4 ч.8, ч. 11 ст.128 ЦПК України слід, що днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З таких підстав суд вирішив розглядати справу заочно.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
На підставі ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом досліджені надані стороною позивача докази, а саме:
Копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 з якого слід, що її батька є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .(а.с.63)
Копію паспорта позивачки ОСОБА_9 з якого слід, що вона є громадянкою України.(а.с.19-21)
Копію свідоцтва про зміну імені з якого слід, що ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві змінила прізвище на ОСОБА_10 . Місце реєстрації Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) актова запис №80, від 08 квітня 2025 року.(а.с.149)
Копію паспорта за новим прізвищем позивачки, де вказане прізвище ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України.(а.с.151)
Копію паспорта відповідача ОСОБА_2 з якого слід, що він також є громадянином України.(а.с.47-51)
Копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища з якого вбачається, що позивачка зареєструвала шлюб 14 грудня 1979 року актовий запис №3211, який виконаний Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбу міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, з ОСОБА_12 дошлюбне прізвище ОСОБА_13 стороною позивача було змінено на ОСОБА_10 . 23 лютого 2010 року рішенням Дніпровського району міста Києва шлюб було розірвано.(а.с.23-24)
Копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища з якого вбачається, що позивачка зареєструвала шлюб, актовий запис № 102, який виконано Відділом запису актів громадського стану міста Києва з Палац одруження «Дарницький» 26 січня 1994 року з ОСОБА_14 шлюбне першого разу прізвище ОСОБА_10 стороною позивача було змінено на ОСОБА_15 06 травня 2010 року шлюб було розірвано актовий запис №381.(а.с.25-26)
Копію свідоцтва про шлюб з якого слід, що ОСОБА_16 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 25 березня 2014 року, актовий запис №390 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції міста Києва. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_17 , дружини ОСОБА_17 .(а.с.27)
Копію заочного рішення від 02 лютого 2024 року Дніпровського районного суду міста Києва з якого слід, що був розірваний шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .(а.с.43-46)
Копію договору позики від 09 серпня 2023 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з якого вбачається, що позикодавець (мати позичальника) передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 635000 гривень за умови, що позичальник витрати їх на придбання особистого будинку. В разі невиконання позичальником витрат цих коштів за іншим призначенням, він зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк до 09 серпня 2024 року. При цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою.(а.с.41-42)
Копію Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №00-250314-006 кадастровий номер 3220286700:21:045:0287 загальною площею 0.0642 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, Сезенківська сільська рада, СТ «Експрес» з якого слід, що ринкова вартість становить 19135 гривень.(а.с.64-86)
Копію Звіту про оцінку майна №00-250314-007 садового будинку загальною площею 95,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, Сезенківська сільська рада, СТ «Експрес» з якого слід, що ринкова вартість становить становить 1010994гривень.(а.с.87-115)
Копію Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 серпня 2023 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_9 стосовно якого позивач ОСОБА_17 купила нерухоме майно, яке складається з садового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 95.6 кв.м, а також земельну ділянку кадастровий номер 3220286700:21:045:0287 площею-0.0642 га. Продаж нерухомого майна здійснилось за погоджену сторонами ціну 635000 гривень з яких вартість земельної ділянки складає 30000,00 гривень будинку 605000,00 гривень.(а.с.28-31)
Копію технічного паспорту на садовий (дачний) будинок садове товариство «Експрес» №84 на території Сезенківської сільської ради з еплікацією приміщень до плану садового(дачного) будинку з якого слід, що замовником була продавець будинку ОСОБА_19 (32-38)
Копію витягу з Державного реєстру речових прав з якого слід, що приватним нотаріусом Чорногуз О.В. було внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору купівлі продажу на цінне нерухоме майно вартість 605000 гривень, об`єкт реєстрації садовий будинок, який знаходиться АДРЕСА_2 власник ОСОБА_9 (а.с.38-39)
Копію з Державного реєстру речових прав з якого слід, що приватним нотаріусом Чорногуз О.В. було зареєстровано договір купівлі продажу земельної ділянки кадастровий номер 3220286700:21:045:0287, ціна нерухомого майна 30000,00 гривень. власник ОСОБА_9 (а.с.40)
Копію витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центрального військового-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій, травм, каліцтв від 17 травня 2022 року №199 з якого слід, що поранення штаб-сержанта ОСОБА_4 1968 року народження «Вогнепальне кульове наскрізне поранення голови», як стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , поранення та причина смерті, пов`язана із захистом Батьківщини.(а.с.52)
Копію повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_20 про загибель ОСОБА_4 , яке було направлено матері ОСОБА_8 (а.с.61)
Копію свідоцтва про смерть з якого слід, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис №7837 у віці 53 роки, місце смерті село Миколаївка, Бучанського району, Київської області.(а.с.53)
Копію меморіального ордеру №0443186911 від 28 грудня 2022 року на ім`я ОСОБА_8 про списання з карт-рахунку 3750000,00 гривень.(а.с.62)
Копію договору банківського вкладу фізичної особи «Мій депозит-пенсійний» АТ «Державний Ощадний Банк України» з ОСОБА_8 з якого слід, що на ім`я ОСОБА_8 відкрито депозит, початкова сума 3750000 гривень.(а.с.54-60)
Відповідно до ст. 60 СК України слід, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно до ч.1 ст. 63. СК України слід, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст.57 СК України слід, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 334/9028/15-ц, про які зазначила заявник як приклад неоднакового застосування.
Аналізуючи надані докази по справі слід прийти до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з таких підстав:
Як було встановлено судом, позивачка знаходилась у шлюбі з відповідачем, за час знаходження у шлюбі отримала від матері грошові кошти під конкретну купівлю земельної ділянки та садового будинку який знаходився на неї. Перед покупкою нерухомого майна шлюб між сторонами був розірваний майно не поділене. Походження грошових коштів позивачкою було доведено до суду, що вони належали її матері яка отримала їх за загиблого сина і надані докази слід вважати належними та допустимими. Відповідачем який не з`являвся до судового засідання не були надані докази про спільні кошти подружжя у придбанні нерухомого майна. Грошові кошти за які були куплені земельна ділянка з садовим будинком, найшло своє підтвердження що вони належали особисто позивачці. 
Стосовно розподілу судових витрат позивачем питання не ставились і судом вони не розглядались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4,12,13, 81,89,128, 141, 223, 229, 263-265, 280 ЦПК України, та ст.ст.57,60,63 СК України,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойко Євгена Васильовича до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку 84, кадастровий номер 3220286700:21:045:0287, 0,0642 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Баришівська територіальна громада садівницьке товариство «ЕКСПРЕС» (до зміни Київська область Баришівський район сільська рада Сезенківська).
Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на садовий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 95,6 кв.м. Опис: садовий будинок (літ.А) 1991 року побудова, сходи (літ.а) 1991року побудова, альтанка (літ.Б)1991 року побудови, душ (літ. В) 1991 року побудування, туалет (літ. Г) 1991 року побудова.
Заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Баришівський районний суд.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 26 березня 2026 року.

Суддя Баришівського
районного суду       С. І. Чехов