Справа № 143/141/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року    м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в місті Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

встановив:

У лютому 2026 року через систему «Електронний суд» АТ «ПУМБ» через свого представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2019 № 2014683710001 у розмірі 48 955 грн 78 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2019 на підставі кредитного договору № 2014683710001, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , останньому було видано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі 3 000 грн, який у подальшому було збільшено до 29 999 грн 97 коп. Відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 24.11.2025 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 48 955 грн 78 коп., з яких: 29 999 грн 97 коп. – заборгованість за кредитом; 18 955 грн 81 коп. – заборгованість за процентами.
З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48 955 грн 78 коп. та понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 20.02.2026 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки учасники справи не висловили заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно, повно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Відповідно до статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Так, судом встановлено, що 31.03.2019 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2014683710001, за умовами якого позичальнику видано кредитну картку з кредитним лімітом, що становить 3 000 грн.
Факт укладення кредитного договору 31.03.2019 № 2014683710001 між сторонами підтверджується копією заяви від 31.03.2019 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за якою АТ «ПУМБ» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 3000 грн. з зарахуванням коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «ПУМБ» зі сплатою відсотків за користування коштами у сумі 47,88 % річних строком на 12 місяців з можливістю пролонгації на такий самий строк за відсутності заперечень сторін. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на те, що така заява разом із договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами банку, паспортом споживчого кредиту складають договір кредитування, погодившись, що ознайомився із зазначеними документами, до яких не має заперечень (а. с. 7). 
31.03.2019 відповідач також підписав паспорт споживчого кредиту (а. с. 8).
Встановлений кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн декілька разів був збільшений, востаннє 27.02.2022 до 30 000 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а. с. 18). 
Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наданою представниками АТ «ПУМБ» випискою по його рахунку (а. с. 22-27).
21.11.2025 за вих. № KHO-44.2.2/1345 позивачем АТ «ПУМБ» на адресу відповідача, зазначену в анкеті на отримання кредиту, надіслано письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2019 № 2014683710001 у розмірі 48 955 грн 78 коп. протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа з попередженням, що у разі невиконання зазначеної вимоги, банк застосовує заходи примусового стягнення кредитної заборгованості (а. с. 15-17). 
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 24.11.2025 за відповідачем перед АТ «ПУМБ» обліковується заборгованість за кредитним договором № 2014683710001 від 31.03.2019 у загальному розмірі 48 955 грн 78 коп., з яких: 29 999 грн – заборгованість за кредитом; 18 955 грн 81 коп. – заборгованість за процентами (а. с. 19-21).
Отже, позивач підтвердив належне виконання своїх зобов`язань щодо надання кредиту, тоді як відповідач користувався кредитними коштами та здійснював їх часткове погашення, що свідчить про отримання та використання грошових коштів на умовах укладеного, кредитного договору (а. с. 22-27).
Відповідно до статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо даної категорії справ, викладеній в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»), а оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
З копії заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що 31.03.2019 ОСОБА_1 ознайомився з правилами надання банківських послуг та зобов`язався виконувати їх умови. Зазначена заява містить власноручний підпис відповідача, що підтверджує факт його приєднання до умов договору.
Наявні у матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними доводи позивача, про те, що відповідачу було надано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом.
Із виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 за період з 22.06.2019 по 01.08.2022 вбачається, що він користувався кредитними коштами на власний розсуд.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, якій надано оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.
Із довідки за лімітами клієнта ОСОБА_1 вбачається, що 31.03.2019 йому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн, який у подальшому змінювався.
При цьому слід звернути увагу, що кредитний договір відповідачем у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. ОСОБА_1 протягом тривалого часу користувався кредитними коштами, договір фактично виконувався, зокрема здійснювалися платежі, хоча і несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, та в сукупності свідчить про наявність договірних правідносин між сторонами і дійсність кредитного договору. Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів того, що він не користувався кредитними коштами.
Отже, в спірних правовідносинах відповідач, у порушення вимог чинного законодавства, фактично відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, у встановлені строки заборгованість не погасив.
Надані позивачем докази суд визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та є логічно пов`язаними, у сукупності підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Водночас відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або спростовували розмір заборгованості чи позовні вимоги в цілому. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп.
Керуючись статтями 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279, 351, 352, 354 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 2014683710001 від 31.03.2019 в сумі 48 955 (сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 78 коп., з яких: 29 999 грн 97 коп. – заборгованість за кредитом; 18 955 грн 81 коп. – заборгованість за процентами.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп., сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
Сторони у справі:
Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 22.04.2026.

Суддя