ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2250/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Авто Луцьк” до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Транс-Авто Луцьк” (далі – ТОВ “Транс-Авто Луцьк”, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі – митний орган, митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205170/2026/000077.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання зовнішньоекономічного контракту №02/09 від 02.09.2025, укладеного з компанією “RS AUTO AS” (Норвегія), було імпортовано транспортний засіб, митна вартість якого визначена за основним методом – за ціною договору відповідно до статей 49, 57 Митного кодексу України (далі – МК України).
Позивач зазначає, що при поданні митної декларації ним було надано повний пакет документів, передбачений статтею 53 МК України, зокрема контракт, інвойс, банківські платіжні документи, транспортні документи та інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
На переконання позивача, рішення відповідача про коригування митної вартості є протиправним, оскільки ґрунтується на недостовірних та помилкових обставинах, зокрема в ньому наведено посилання на іншу митну декларацію та документи, які фактично не подавалися декларантом.
Крім того, позивач вказує, що митним органом безпідставно зроблено висновок про наявність розбіжностей у документах та можливу участь третіх осіб у ланцюгу постачання, що могло вплинути на митну вартість товару, тоді як такі висновки не підтверджені належними доказами та суперечать фактичним обставинам справи.
Також позивач наголошує, що відповідачем порушено порядок застосування другорядних методів визначення митної вартості, встановлений статтями 58-64 МК України, оскільки без належного обґрунтування відмовлено у застосуванні основного методу.
На підставі наведеного просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
Відповідач у відзиві проти позову заперечив та зазначив, що рішення про коригування митної вартості прийнято з дотриманням вимог Митного кодексу України.
При цьому відповідач вказує, що відповідно до статті 52 МК України обов`язок подання достовірних відомостей про митну вартість товарів покладається на декларанта, а подані ним документи повинні містити повні та об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Водночас відповідач фактично визнає наявність недоліків в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, зазначаючи, що окремі наведені у ньому розбіжності та посилання на документи не повною мірою відображають обставини, встановлені під час здійснення митного контролю.
Зокрема, відповідач звертає увагу, що у рішенні про коригування митної вартості містяться посилання на інші документи та митну декларацію, які не подавались декларантом, що є технічною помилкою при формуванні відповідного рішення.
Разом з тим відповідач зазначає, що фактичні підстави для невизнання митної вартості були доведені до відома декларанта в електронному повідомленні митного органу, сформованому під час здійснення контролю, в якому відображено реальні розбіжності у поданих документах.
За твердженням відповідача, саме в повідомленні митниці від 02.02.2026 наведено коректні зауваження щодо невідповідностей у документах, поданих позивачем, які стосуються, зокрема, відсутності підтвердження складових митної вартості, невизначеності умов формування ціни товару, а також можливих витрат, що підлягають включенню до митної вартості.
Як зазначає відповідач, подані документи містили наступні розбіжності.
Відповідно до вказаного в інвойсі від 09.09.2025 № 3246 продавцем (власником) транспортного засобу є RS AUTO AS Hillevagsveien 100, 4016 Stavanger, Norge, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 зазначений власник транспортного засобу – SANDAA KRISTIN MERETE KILDAL інформація щодо якого відсутня в зовнішньоекономічному контракті. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст. 58 МК України можуть бути складовими митної вартості.
З огляду на умови поставки DAP розподіл затрат та перехід ризиків відбуваються в пункті призначення. Згідно контракту від 02.09.2025 № 02/09 пунктом призначення є Луцьк (Україна), тобто усі витрати на перевезення до м. Луцьк несе продавець. Однак, згідно гр. 23 автотранспортної накладної від 30.01.2026 № 278509 перевізником товару є PE PAVLIUK ANDRII (місце реєстрації Україна). Договору (контракту) про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку продавця не надано. Згідно п. 4 CMR місцем завантаження товару є PAPIEMIA 53 POLAND, тобто невідомо якою стороною були понесені витрати на транспортування, завантаження, розвантаження транспортного засобу, які за правилами ч. 10 ст. 58 МК України можуть бути складовими митної вартості.
Також згідно МД (графа 11,15) торговою країною є Норвегія. Однак, декларацію країни відправлення Норвегії не подано до митного оформлення.
Відповідач вказує, що наведене свідчить про наявність ризиків, заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання транспортного засобу та неможливість перевірити числовий розрахунок митної вартості, а тому є підставою для витребування додаткових документів.
Оскільки декларантом не було надано витребуваних додаткових документів, митний орган, діючи в межах статей 55, 57 МК України, правомірно здійснив коригування митної вартості із застосуванням іншого методу.
Таким чином, відповідач вважає, що наявність окремих неточностей у тексті рішення не впливає на його правомірність, оскільки фактичні підстави для його прийняття були належним чином встановлені та доведені до відома декларанта в процесі митного контролю.
З урахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.
У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача та просив їх відхилити.
Позивач зазначає, що всі документи, передбачені Митним кодексом України, були подані в повному обсязі, а твердження відповідача про їх неповноту чи суперечливість є безпідставними.
Крім того, позивач наголошує, що митний орган у своєму рішенні послався на документи та обставини, які не стосуються спірної поставки, зокрема іншу митну декларацію, що свідчить про формальний підхід до здійснення контролю.
Також позивач вказує, що висновки відповідача щодо участі третіх осіб у ланцюгу постачання та наявності додаткових витрат є припущеннями, які не підтверджені жодними доказами, а тому не можуть бути підставою для коригування митної вартості.
У зв`язку з цим позивач наполягає на протиправності оскаржуваних рішень та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою суду від 02.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін у судове засідання.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
02.09.2025 між ТОВ “Транс-Авто Луцьк” (покупець) та компанією “RS AUTO AS” (Норвегія) (продавець) укладено контракт №02/09 (надалі – контракт), відповідно до якого продавець на умовах, передбачених контрактом, продає та зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у порядку, встановленому цим контрактом, товар, перелік якого встановлюється в інвойсах до цього контракту. 
Відповідно до умов цього контракту, постачання здійснюється на умовах DAP Луцьк, з кожною партією товару продавець передає інвойс (рахунок-фактуру) (п.2.1, п.2.3 контракту). 
Сторони вирішили, що товар може постачатися продавцем безпосередньо з таких країн: Норвегія (п. 2.6 контракту). 
Ціна товару визначається на умовах DAP і вказується по кожному виду товару в інвойсах. Ціна встановлюється у євро. Ціна товару включає вартість доставки товару до місця, зазначено у п. 2.1 (п. 3.2, п.3. 3 контракту). 
Згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) №3246 від 09.09.2025 компанія “RS AUTO AS” поставила позивачу легковий автомобіль марки - MERCEDES-BENZ, модель – ELECTRIC DRIVE, бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2015, номер кузова - НОМЕР_2 , вартістю 4005,29 доларів США.
З метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту 02.02.2026 ТОВ “Транс-Авто Луцьк” в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано МД №26UA205170001844U6 з описом товару “Легковий автомобіль: марка - MERCEDES-BENZ, модель – ELECTRIC DRIVE, бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2015, модельний рік виготовлення - 2015, ємність батареї - 28 кВт/год, потужність двигуна - 132 kw, - номер кузова - НОМЕР_2 , - тип двигуна - електричний, тип кузова - універсал, кількість місць - 5, колісна формула - 4х2, категорія Т3 - М1, призначення - пасажирський, для використання по дорогах загального призначення; виробник - “MERCEDES-BENZ”, торговельна марка - MERCEDES-BENZ”.
У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним - першим методом, а саме за ціною товару – 4005,29 доларів США.
Для підтвердження митної вартості декларантом надано: рахунок-фактура (інвойс) №3246 від 09.09.2025, автотранспортна накладна №278509 від 30.01.2026, декларація про походження товару №598 від 02.02.2026, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 220007805226-1 від 05.08.2021, банківський платіжний документ №179 від 12.09.2025, висновок про якісні характеристики товару №598 від 02.02.2026, зовнішньоекономічний договір (контракт) №02/09 від 02.09.2025.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 4) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару 5)декларацію країни відправлення Норвегія 6) транспортні (страхові) документи.
Переліку запитуваних митницею документів не надано, листом від 03.02.2026 № б/н повідомлено про відсутність інших додаткових документів.
Внаслідок цього Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 та сформовала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205170/2026/000077.
У графі 33 оскаржуваного рішення від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за митною декларацією №26UA205170001838U8 документи містять наступні розбіжності.
Відповідно до вказаного в інвойсі від 16.01.2026 №14242 продавцем (власником) транспортного засобу є KLIKKBIL AS Sentrumsvegen 24, 3539 Fla, Norge., однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зазначений власник транспортного засобу – LANDFALD HILDE, інформація щодо якого відсутня в зовнішньоекономічному контракті. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст. 58 МК України можуть бути складовими митної вартості - з огляду на умови поставки DAP розподіл затрат та перехід ризиків відбуваються в пункті призначення. 
Згідно контракту від 15.09.2025 №15/09 пунктом призначення є Луцьк (Україна), тобто усі витрати на перевезення до м. Луцьк несе Продавець. Однак, згідно гр. 23 автотранспортної накладної від 30.01.2026 № 236894 перевізником товару є PE PAVLIUK ANDRII (місце реєстрації Україна). Договору (контракту) про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку Продавця не надано. Згідно п. 4 CMR місцем завантаження товару є PAPIEMIA 53 POLAND, тобто невідомо якою стороною були понесені витрати на транспортування, завантаження, розвантаження транспортного засобу, які за правилами ч. 10 ст. 58 МК України можуть бути складовими митної вартості. Також згідно МД (графа 11, 15) торговою країною є Норвегія. Однак, декларацію країни відправлення Норвегії не подано до митного оформлення.
Вказане свідчить, на думку митного органу, про наявність ризиків, заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання транспортного засобу та неможливість перевірити числовий розрахунок митної вартості.
У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Митну вартість визначено за резервним методом згідно ст. 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Джерелом числового значення митної вартості є МД від 10.11.2025 №26UA205170001844U6, за якою оформлено товар “1. Автомобіль легковий, призначений для перевезення пасажирів, що був увикористанні: - марка: MERCEDES-BENZ - модель: B250E - номер кузова: НОМЕР_5 - тип двигуна: електричний - ємність акумуляторної батареї: 28 кВт/год. - календарний рік виготовлення: 2015 - дата першої реєстрації: 05.08.2015” та складає 15000 дол США. Коригування на обсяг партії та умови поставки митним органом не здійснювалося.
Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №26UA205170001951U0 від 03.02.2026 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У даному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Так, до МД №26UA205170001844U6 від 02.02.2026 позивач подав наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) №3246 від 09.09.2025, автотранспортна накладна №278509 від 30.01.2026, декларація про походження товару №598 від 02.02.2026, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 220007805226-1 від 05.08.2021, банківський платіжний документ №179 від 12.09.2025, висновок про якісні характеристики товару №598 від 02.02.2026, зовнішньоекономічний договір (контракт) №02/09 від 02.09.2025.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Так, контрактом від 02.09.2025 №02/09 визначено предмет, умови поставки, порядок оплати – передоплата, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця. 
Ціна товару, а саме легкового автомобіля MERCEDES-BENZ, номер кузова - НОМЕР_2 , зазначена у рахунку-фактурі (інвойсі) №3246 від 09.09.2025 в сумі 4005,29 доларів США, що відповідає фактурній вартості, відображеній в МД №26UA205170001844U6 від 02.02.2026 (графа 22).
Інші витрати до митної вартості не включені внаслідок їх відсутності.
Так, відповідно до пункту до 3.3 контракту від 02.09.2025 №02/09 ціна товару включає вартість доставки товару до місця, зазначеного у п. 2.1, відповідно до якого таким місцем є DAP Луцьк. 
На підтвердження передоплати за товар декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №179 від 12.09.2025 на суму 85 012,24 доларів США, як оплату за всі товари, що відображені в інвойсі №3246 від 09.09.2025. 
Отже, заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, при цьому подані документи не містять відомостей, що відповідно до визначених сторонами контракту умов позивач має нести інші витрати.
Митний орган у графі 33 оскаржуваного рішення від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 посилається на митну декларацію №26UA205170001838U8, яка не подавалась позивачем для митного оформлення спірного товару, а також на документи (інший інвойс, інше свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інший контракт, інша автотранспортна накладна), які відсутні серед поданих декларантом.
Суд зазначає, що використання митним органом інформації, яка не стосується конкретної господарської операції позивача, свідчить про відсутність належного зв`язку між встановленими обставинами та предметом митного контролю.
Такі дії суперечать вимогам статті 54 МК України, оскільки контроль має здійснюватися саме щодо поданих декларантом документів.
Вказане свідчить про формальний характер перевірки та саме по собі виключає можливість визнання висновків митного органу обґрунтованими.
Такі недоліки перевірки безпосередньо вплинули на зміст прийнятого рішення та зумовили хибні висновки митного органу щодо наявності розбіжностей у поданих документах.
Крім того, у рішенні відсутній належний аналіз поданих позивачем документів, не наведено конкретних розрахунків складових митної вартості, а також не обґрунтовано неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Фактично митний орган обмежився загальними припущеннями щодо можливих невідповідностей та потенційної участі третіх осіб у ланцюгу постачання без наведення належних і допустимих доказів на підтвердження таких висновків.
За таких обставин оскаржуване рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, оскільки не містить чіткого, логічного та послідовного викладення фактичних і правових підстав його прийняття.
Наведене свідчить про його дефектність як акта індивідуальної дії, що є самостійною підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.
Також суд критично оцінює доводи відповідача про те, що фактичні підстави прийняття оскаржуваного рішення відображені не у самому рішенні, а в електронному повідомленні митного органу.
Відповідно до принципу верховенства права та вимог статті 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. 
Суд зазначає, що індивідуальний акт не може вважатися законним і обґрунтованим у разі, якщо його мотиви викладені поза межами такого акта або потребують додаткового з`ясування шляхом звернення до інших документів.
Посилання відповідача на електронне повідомлення митниці як на джерело “правильних” підстав прийняття рішення фактично свідчить про відсутність належної мотивації в самому рішенні про коригування митної вартості.
Крім того, суд звертає увагу, що саме рішення є актом індивідуальної дії, який породжує правові наслідки для позивача, а тому воно повинно бути самодостатнім, зрозумілим та не містити суперечностей щодо фактичних обставин справи.
Водночас, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, воно містить посилання на обставини та документи, які не стосуються спірної поставки, що свідчить про помилковість встановлених митним органом фактичних даних.
За таких обставин доводи відповідача про можливість виправлення або доповнення змісту рішення за рахунок інших документів не можуть бути прийняті судом, оскільки це суперечить вимогам законності, правової визначеності та забороні довільного втручання у права особи.
Фактично відповідач намагається надати нове обґрунтування оскаржуваного рішення вже під час судового розгляду, що є неприпустимим, оскільки правомірність рішення повинна оцінюватися виходячи з тих підстав, які існували на момент його прийняття та були відображені у самому рішенні.
Отже, наявність розбіжностей між змістом рішення та доводами, наведеними у відзиві, а також необхідність звернення до інших документів для з`ясування його мотивів, свідчить про дефектність такого рішення та є самостійною підставою для визнання його протиправним.
Суд також зазначає, що під час розгляду справи він не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкта владних повноважень та встановлювати мотиви прийнятого рішення замість нього.
Обов`язок щодо належного обґрунтування рішення покладається саме на суб`єкта владних повноважень, який його приймає, і таке обґрунтування повинно бути викладене безпосередньо у самому рішенні.
Ненаведення або неповне наведення мотивів у рішенні не може бути усунене шляхом подальшого їх доповнення у відзиві чи інших процесуальних документах, оскільки це призводить до зміни змісту рішення після його прийняття.
Суд оцінює правомірність рішення виключно виходячи з тих підстав, які були покладені в його основу на момент прийняття, а не з урахуванням пояснень, наданих суб`єктом владних повноважень уже під час судового розгляду.
Інше тлумачення суперечило б принципам правової визначеності та заборони довільного втручання у права особи.
Крім того, суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у поданих позивачем документах, викладені в повідомленні митного органу від 02.02.2026.
Відповідач зазначає, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначена інша особа, ніж продавець за контрактом, що, на його думку, свідчить про участь третіх осіб у ланцюгу постачання.
Суд не погоджується з таким твердженням з огляду на таке.
Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відображає дані про попереднього власника транспортного засобу та не є документом, який підтверджує умови конкретної господарської операції купівлі-продажу.
Наявність у реєстраційному документі інформації про іншу особу як попереднього власника є звичайною практикою для транспортних засобів, що були у використанні, та не свідчить про недостовірність ціни договору або про участь третіх осіб у правовідносинах між продавцем і покупцем.
При цьому саме інвойс та зовнішньоекономічний контракт є первинними документами, які підтверджують ціну товару, а тому зазначені відповідачем обставини не можуть розцінюватися як розбіжності у розумінні частини третьої статті 53 МК України.
Посилання відповідача на можливі додаткові витрати чи комісійні винагороди у зв`язку з участю третіх осіб є припущенням, яке не підтверджене жодними доказами.
Відповідач вказує на невизначеність витрат на транспортування з огляду на те, що перевізником є інша особа, а документи щодо оплати перевезення не надані.
Суд зазначає, що відповідно до умов контракту поставка здійснюється на умовах DAP (м. Луцьк), що означає включення витрат на транспортування до ціни товару та покладення обов`язку їх оплати на продавця.
Сам по собі факт залучення продавцем перевізника, зареєстрованого в Україні, не змінює умов поставки та не свідчить про те, що такі витрати поніс покупець.
Відповідачем не наведено жодного доказу того, що позивач фактично здійснював оплату перевезення або інші витрати, які не були включені до ціни товару.
Крім того, зазначення місця завантаження товару на території іншої держави (Польща) не свідчить про виникнення додаткових витрат у позивача, оскільки це є частиною логістичного маршруту постачання, який визначається продавцем.
Таким чином, наведені відповідачем обставини не спростовують заявлену митну вартість та не свідчать про її недостовірність.
Відповідач зазначає, що до митного оформлення не подано декларацію країни відправлення.
Суд звертає увагу, що така декларація не входить до обов`язкового переліку документів, визначеного частиною другою статті 53 МК України.
Вимога про її подання можлива лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності митної вартості.
Оскільки такі сумніви не підтверджені належними доказами, сам факт неподання зазначеного документа не може бути підставою для невизнання митної вартості.
Доводи відповідача про наявність “ризиків заявлення неправдивих відомостей” носять загальний характер та не підтверджені жодними конкретними доказами.
Суд зазначає, що відповідно до принципу правової визначеності та вимог статті 77 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення.
Натомість наведені відповідачем обставини ґрунтуються на припущеннях та ймовірних висновках, що не може бути підставою для втручання у права позивача.
Сукупність наведених відповідачем обставин не свідчить про наявність розбіжностей у документах у розумінні частини третьої статті 53 МК України, а також не підтверджує недостовірність заявленої митної вартості.
Фактично митний орган ототожнив припущення про можливі невідповідності з доведеними обставинами, що є неприпустимим.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені відповідачем аргументи не можуть бути підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості та прийняття рішення про її коригування.
Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
За приписами частини третьої статті 53 МК України вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
При цьому суд зазначає, що відсутність договірних відносин із третіми особами вже само по собі робить невиконуваною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам чи сплату комісійних, посередницьких послуг. Тому митний орган не може покликатися на ненадання декларантом таких документів, яких у нього не було і не могло бути. Доказів протилежного відповідачем не надано. 
Аналогічно позивач не може надати транспортних (страхових) документів, оскільки ні перевезення, ні страхування вантажу ним не здійснювалося. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Крім того, ненадання бухгалтерських документів продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.
Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є рахунок-фактура (інвойс). 
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Джерелом числового значення митної вартості в оскаржуваному рішенні вказано МД від 10.11.2025 №26UA205170001844U6 (у повідомленні від 03.02.2026 – МД №UA209260/2025/11629 від 10.11.2025), зміст якої перевірити суд позбавлений можливості.
На вимогу суду в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі від 24.02.2026 митниця не надала усіх документів, на підставі яких здійснила коригування митної вартості товару, зокрема не надала МД №UA209260/2025/11629 від 10.11.2025, яку, як зазначає відповідач, взяла за основу для збільшення митної вартості. В той же час, частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Тож вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.
Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Враховуючи те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205170/2026/000077 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Таким чином, позов належить задовольнити повністю.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України” від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі “Баришевський проти України”, заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі “Двойних проти України”, заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі “Меріт проти України”, заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.
Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору (5324,80 грн), витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн та витрат, пов`язаних із залученням перекладача в сумі 2460,00 грн.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги №02/09-02 від 09.02.2026; додаткової угоди №1/02/09-02 від 18.02.2026 до цього договору; акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №1/02/09-02 від 20.02.2026; квитанції №1/02/09-02 від 20.02.2026; угоди №1 від 05.03.2026 про внесення змін до додаткової угоди №1/02/09-02 від 18.02.2026 до договору про надання правничої допомоги №02/09-02 від 09.02.2026, акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №1/02/09-02 від 20.02.2026.
Як вбачається із додаткової угоди №1/02/09-02 від 18.02.2026 до договору про надання правничої допомоги №02/09-02 від 09.02.2026 та акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) №1/02/09-02 від 20.02.2026 (з урахуванням угоди №1 від 05.03.2026), позивачу були надані наступні роботи (послуги): консультування клієнта щодо правової позиції із вивченням документів – 2000 грн; підготовка та подання до Волинського окружного адміністративного суду позовної заяви до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205170/2026/000077 – 6000 грн, а всього на загальну суму 8000 грн.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою. 
За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.
Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Волинської митниці необхідно стягнути 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, які полягають у такому.
Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Так, позивач на понесення витрат на послуги з перекладу документів надав копії: рахунку №СФ-0000013 від 18.02.2026; акта виконаних робіт №РА-0000013 від 18.02.2026; бухгалтерської довідки до акта виконаних робіт №РА-0000013 від 18.02.2026 згідно з рахунком №СФ-0000013 від 18.02.2026 та платіжної інструкції №71 від 18.02.2026, з яких вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю “ЛА-ВІТА” надало послуги для ТОВ “Транс-Авто-Луцьк” щодо перекладу таких документів: інвойс (фактура) №3246 від 09.09.2025 (950,00 грн без ПДВ); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №220007805226 від 16.12.2025 (1100,00 грн без ПДВ), на загальну суму 2050,00 грн без ПДВ, а з ПДВ - 2460,00 грн.
З огляду на те, що такі документи, як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не має значення в цілях визначення митної вартості у межах цього спору, а також зважаючи на обсяг послуг, складність роботи (обсяг тексту на сторінці), суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу у повному обсязі витрат на залучення перекладача (для перекладу документів у справі) відсутні. Керуючись принципом співмірності цих витрат обсягу виконаної роботи (з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову, у документах, що є письмовими доказами у справі), на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути витрати на переклад документів у розмірі 500,00 грн.
З урахуванням наведеного, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 9824,80 грн (з них: судовий збір у сумі 5324,80 грн; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 4000,00 грн та витрати на переклад документів у сумі 500,00 грн).
Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 03.02.2026 №UA205170/2026/000007/1 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205170/2026/000077.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Транс-Авто Луцьк” судові витрати у сумі 9824,80 грн (дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 80 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Транс-Авто Луцьк” (45624, Волинська область, Луцький район, село Великий Омеляник, вулиця Володимирська, будинок 5; ідентифікаційний код юридичної особи 45285617).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя Н. В. Стецик