Коростенський міськрайонний суд Житомирської області  

Справа № 279/4220/25
Провадження № 2/279/1914/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року   м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., із секретарем судового засідання Маковською Д.о., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивачів адвоката Майданика А.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Орлюка С.А, третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Коростенської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ :
До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Коростенської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав.
На обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач мають спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року по справі № 279/5157/19 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 дітей залишено проживати разом із матір`ю. 22.10.2019 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області справі №279/5159/19 видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь Позивача стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.10.2019 та до досягнення ними повноліття. 01 липня 2022 року Позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , починаючи з 2019 року та по сьогоднішній час систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виражається у наступному: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; перестав спілкуватися з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти; має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов`язків та не бажання останнього утримувати та піклуватися про своїх дітей.
Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18 червня 2025 року № 313 затверджено висновок органу опіки та піклування Коростенської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи викладене, вважає доведеним, що відповідач свідомо систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2025 року розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 18.08.2025 року, яке у зв`язку з відсутністю відомостей про повідомлення відповідача про розгляд справи відкладено на 03.09.2025 на 16:00 годин, та за клопотанням представника відповідача на 14.10.2025 року на 13:00 годин.
Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог, зазначає, що аліменти за можливості сплачував, так як офіційно не працює, надавав матеріальну допомогу, від нарахованих сум боргу не відмовляється та намагається допомагати своїм дітям, але з колишньою дружиною не спілкується, номери телефонів дітей були змінені ОСОБА_1 для запобігання спілкування дітей з батьком. Позивачкою будь -яких доказів підстав, передбачених ст.164 СК України не доведено, оскільки відсутні достатні докази умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків і втрати зв`язків між ним та дітьми. Надані позивачкою докази вважає такими, що підтверджують лише факт ненадання відповідачем щомісячної матеріальної допомоги дітям, що саме по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, та не зазначає що діти проживали деякий час з біологічним батьком дітей, про надання матеріальної допомоги, так як Відповідач не зберігав квитанції, але сплачував через Укрпошту. ОСОБА_9 як батько має намір спілкуватися з дітьми та зобов`язується належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, змінити ставлення до виховання дітей, надавати матеріальну допомогу та відвідувати їх в школі, цікавитися їх навчанням. ОСОБА_2 та цивільна дружина приїздили до дітей, однак не змогли з ними поспілкуватись з підстав, зазначених його колишньою дружиною, але передати подарунки ОСОБА_1 та надати можливість спілкування з дітьми не дала згоди, тому для застосування до відповідача ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відсутні у суду підстави.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , починаючи з 2019 року та по сьогоднішній час систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків не відповідають дійсності та не підтверджені зі сторони відповідача жодним доказом, а навпаки ним визнано ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки у відзиві зазначено, що він має намір виконувати свої батьківські обов`язки у майбутньому.
Під час підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання у даній справі вчинено підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, з`ясовано обсяг доказів, задоволено клопотання про допит свідків, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті.
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.11.2025 року, в якому оголошувалася перерва до 23.12.2025 та 09.02.2026 року, 09.03.2026 року.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Майданик А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.
Відповідач, його представник адвокат Орлюк С.А. заперечили проти задоволення позовних вимоги з підстав їх необгрунтованості. 
Представник третьої особи Швець М.С. у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, зазначив, що службою у справах дітей за результатами опрацювання наявної інформації, з урахуванням усіх обставин, зокрема співбесіди з учасниками провадження складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Суд, заслухавши доводи сторін, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У силу ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьківа і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частиною 4 ст.4 СК України передбачено, що кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя.
Частиною 1,2 ст.5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. 
Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. (ч.5 ст.5 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. 
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції; з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області від 12.03.2014 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданним Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 07.09.2017 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
На підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.01.2020 року шлюб, зареєстрований 23.11.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишені при матері. 
Свідоцвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Коростенським відділом ДРАЦС у Коростенському районі Житомирської області 01.07.2022 року ОСОБА_6 01.07.2022 року уклала шлюб з ОСОБА_10 та після реєстрацію шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 .
Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 60435111 станом на 28.02.2025 року Коростенським ВДВС у Коростенському районі Житомирської області за боржником ОСОБА_2 рахується заборогованість у розмірі 252162,80 грн за період з жовтня 2019 по лютий 2025 року.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Коростенської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.06.2025 № 313, орган опіки та піклування вважає за доцільне гр. ОСОБА_2 позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , показала, що є матір`ю позивачки ОСОБА_1 . Повідомила суд , що у 2014 році коли народився ОСОБА_12 донька з відповідачем проживали спочатку у будинку свекрухи, коли у 2017 році народився ОСОБА_13 , то вона перебувала за кордоном, і подружжя перейшло переживати до її будинку. Між подружжям постійно виникали скандали, які не припинялися з 2014 року. Після розлучення батьків менший син ОСОБА_14 разом зі старшим братом ОСОБА_15 їздили до батька пару раз, а потім ОСОБА_13 сказав, що «то не мій тато, а ОСОБА_16 ». Після цього ОСОБА_12 ще пару раз їздив до батька, бо любив тата і любив діда. Одного разу ОСОБА_12 чекав тата, але він не приїхав, через що дуже плакав. Потім було, що ОСОБА_17 приїхав, забрав ОСОБА_18 , ОСОБА_13 відмовився. А пізніше почала приїжджати нова дружина ОСОБА_17 , а сам він не приїжджав. Один раз вітав з днем народження ОСОБА_18 , подарував телефон. З днем народження меншого сина батько зовсім не вітав, іноді були подарунки: сік, кукурядзяні палички. Відповідач зі своєю дружиною брали дітей на річку відпочивати. Останні 2 роки зовсім не спілкуються. Батько не цікавиться навчанням дітей, до школи ніколи не ходив. Починаючи з 2023 року, коли свідок повернулася з-за кордону і почала проживати з донькою та її сім`єю, відповідач вже не приходив до дітей. Був період, коли ОСОБА_12 хотів йти до батька жити і позивачка погодилася, однак відповідач зробив так, щоб у хлопчика відпало таке бажання. ОСОБА_9 не дзвонить дітям, хоча має номер телефону. На запитання представника органу опіки та піклування, чи чинилося з боку відповідача насильство щодо дітей, свідок відповіла, що весь час відповідач у п`яному стані чинив психологічне насильство, кричав, вікликали поліцію, однак від складання протоколу донька відмовилася. 
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , зазначив, що є сусідом та другом відповідача. Дав показання про те, що неодноразово (більше 2-х разів) спостерігав, що діти ОСОБА_7 починаючи з 2022 року були у відповідача, навіть приїжджали самі без матері. Діти ОСОБА_20 та ОСОБА_13 приходили до подвір`я свідка, гралися з його дітьми. Це було весна чи літо. Востаннє діти були у ОСОБА_21 , за інформацією його дружини ОСОБА_22 , зимою цього року (січень 2026 року). Знає дітей відповідача: ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , а також спільних з ОСОБА_22 : ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Бачив відносини між дітьми та їх батьком, які гарно спілкувалися. На запитання представника позивача свідок відповів, що діти приїздили до батька громадським транспортом. ОСОБА_25 пам`ятає ОСОБА_20 , але особисто він з дітьми не спілкувався. ОСОБА_17 розповідав про дітей, казав, що дітьми мама не займається. На запитання позивача повідомив, що особисто одного разу бачив ОСОБА_18 з ОСОБА_13 , а одного разу лише ОСОБА_18 .
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає АДРЕСА_3 , повідомила, що є цивільною дружиною відповідача, з яким має спільну дитину ОСОБА_23 , проживають разом з ОСОБА_17 з жовтня 2022 року. Зазначила, що ОСОБА_17 є гарним батьком для спільних дітей, а також для ОСОБА_27 та ОСОБА_13 , допомагає з вихованням. Вказала, що вона разом з ОСОБА_17 вперше у 2022 році поїхали до сина ОСОБА_27 , якого забрали до себе, та який три тижні проживав у їх сім`ї. ОСОБА_13 сказав, що буде біля мами. Потім у 2023,2024,2025 роках дитина ( ОСОБА_12 ) регулярно була в період осінніх, зимових канікул та карантину в сім`ї свідка не менш, як по 2 тижні. Весь цей період дитина перебувала на утриманні ОСОБА_22 та ОСОБА_17 . ОСОБА_28 разом у місто або на річку, або на рибалку. ОСОБА_17 купував речі для ОСОБА_27 , футболки, труси, кросівки. ОСОБА_13 був один раз, це було взимку після нового року. Дзвонила бабуся ОСОБА_29 і повідомила, що у 2025 році діти втекли самі з дому і приїхали до ОСОБА_30 . Після цього ОСОБА_31 (позивач) подзвонила ОСОБА_17 (відповідачу) у 2025 році та запропонувала передати сина ОСОБА_20 відповідачу на постійне проживання, бо сама з ним не справляється. Свідок запропонувала офіційно вирішити питання щодо місця проживання дитини, оскільки в такому разі потрібно влаштувати до школи. Однак цього ж дня мати дитини ( ОСОБА_32 ) без пояснення причин вирішила повернути дитини додому, приїхала забрала ОСОБА_18 та з того часу припинилися будь-які спілкування між дітьми та ОСОБА_17 як батьком. ОСОБА_13 був маленький, коли батьки розлучилися, і він більше був схильний до мами, не хотів їхати до сім`ї батька. На день народження батько дітей вітав з 2022 по 2024 роки, потім коли хотіли офіційно забрати до себе сина ОСОБА_20 , то номери телефонів дітей були змінені. 
Відповідно до ст.171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У судовому засіданні за згодою матері, батька, у присутності психолога ОСОБА_33 була заслухана думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що проживає разом з мамою, бабусею, своїми братами та сестрами, навчається у 6 класі ліцею № 8 у м.Коростень. Пам`ятає, як приїздив з молодшим братом ОСОБА_13 до батька у червні 2024 року, де гостювали, гралися з іншими дітьми. Повідомив, що батько купував йому їжу, телефон, велосипед, літом їздили до річки купатися, ловити рибу. Папа дзвонив, вітав з днем народження. До школи батько не приходив, на гуртки не водив. Востаннє бачив батька у 2024 році. ОСОБА_34 ( ОСОБА_35 ) приїздила машиною, забирала його до родини батька. Повідомив, що хотів би інколи проводити час зі своїм батьком, а також проводити час із родиною батька.
Також у судовому засіданні був заслуханий ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який через свій малолітній вік та давність подій, пов`язаних із спілкуваням з батьком, не зміг висловити свою чітку позицію з приводу батьківських відносин. 
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України .
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем відзиву на позовну заяву свідчить про його інтерес до дитини.
Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 26.04.2022 року у справі № 520/8264/19, від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц, висновки щодо застосування відповідних норм права яких суд враховує до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Відповідно до ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
На обґрунтування позовної заяви позивач, а також свідок ОСОБА_11 посилались на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню синів, які полягали, зокрема у невідвідуванні батьком дітей у навчальному закладі. Разом з тим, та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається саме позивач, суд визнає такою, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Невідвідування навчального закладу відповідачем не може свідчити повною мірою про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові №465/3694/14-ц від 16 січня 2019 року. 
Щодо твердження позивача про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів суд зазначає, що вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, про що вказано Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22). При цьому хоча участь батька в утриманні дітей була забезпечена у мінімальному обсязі, проте судом під час допиту свідків та пояснень сторін встановлено, що періодично батько купував дітям одяг, речі побутового призначення, дарував подарунки. 
Суд враховує показання свідка ОСОБА_26 , які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , та не були заперечені чи спростовані позивачем та свідком ОСОБА_11 , про те, що діти, зокрема старший син ОСОБА_20 у період з 2022 по 2025 роки періодично проживав у період канікул, карантину в сім`ї відповідача та його цивільної дружини, перебував на їх утриманні та вихованні, батько проводив з дітьми дозвілля, що безумовно свідчить про його інтерес до дітей. Крім того, активна позиція відповідача в суді, залучення ним адвоката для надання професійної правничої допомоги, забезпечення явки в судове засідання свідка, заперечення проти позову свідчить, на переконання суду, про тверду позицію з відстоювання своїх батьківських прав, отже, можливість виправлення недостатньої участі в утримання та вихованні своїх дітей.
Разом з тим, вказані вище обставини не були враховані органом опіки та піклування під час складання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Зокрема, він не містить жодної інформації, чи проводилася співбесіда з ОСОБА_2 , чи були враховані його доводи, аргументи та заперечення. Не були з`ясовані фактичні причини припинення спілкування, чи не було це наслідком неприязних відносин між колишнім подружжям та їх оточенням, чи були створені реальні перешкоди для участі у вихованні батьком дітей з боку матері, чи це було результатом свідомого вибору відповідача. Не встановлено обставин наявності сталого позитивного психоемоційного зв`язку старшого сина ОСОБА_4 з батьком. Фактично висновок ґрунтується лише на матеріалах та поясненнях, наданих ОСОБА_1 . Отже, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 з підстав його необґрунтованості, неповноти, однобічності, та вважає його передчасним та таким, що складений при недостатньому з`ясуванні всіх обставин у справі, без урахування найвищих інтересів дітей.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За результатами оцінки досліджених в судовому засіданні доказів судом не встановлено у діях ОСОБА_2 ознак свідомого нехтування батьківськими обов`язками у тій мірі, яка переконливо свідчила б про неможливість виправлення та доцільність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.
Також, суд звертає увагу, що жодні заходи попередження та впливу відносно ОСОБА_2 стосовно невиконання ним батьківських обов`язків не вживалися, а тому судове рішення, яке ухвалюється у даній справі, є документом, який засвідчує необхідність зміни ставлення ОСОБА_2 до виховання та утримання своїх дітей та виконання в подальшому батьківських обов`язків, передбачених сімейним законодавством в повному обсязі. Контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 слід покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області.
Отже, врахувавши конкретні обставини даної справи, якнайкращі інтереси дітей, з метою збереження та зміцнення сімейних зв`язків, заснованих на кровному спорідненні, поважаючи право особи на повагу до свого сімейного життя, а також поведінку відповідача, яка свідчить про усвідомлення своєї недостатньої участі у вихованні та утриманні дітей, бажання зміни ставлення до них, а також невстановлення факту систематичного, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, невиконання та нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд дійшов висновку про передчасність застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати згідно зі ст.141 ЦПК України покладаються на позивача
Керуючись ст.4, 12, 19 ,141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 353, 354, 355, ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Коростенської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_2  про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_2  батьківських обов`язків.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:
Позивач:
ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_5 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 
Третя особа: Орган опіки і піклування виконкому Коростенської міської ради Житомирської області, вул. Грушевського, 22, м.Коростень, Житомирська область, 11500, ЄДРПОУ 13576977.

Суддя:           Оксана ІВАШКЕВИЧ