КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року м. Київ справа №320/54780/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.10.2025 №48148/10-36-24-05/3006002262, прийняте Головним управлінням ДПС в Київській області.
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.10.2025 №48147/10-36-24-05/ НОМЕР_1 , прийняте Головним управлінням ДПС в Київській області.
Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на порушенні порядку проведення перевірки та відсутності обставин вчинення нею порушення вимог податкового законодавства.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.
Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДПС у Київській області у період з 08.09.2025 по 12.09.2025 провело документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 . Перевірка охоплювала період з 01.01.2016 по 21.12.2016 та стосувалась питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.
За результатами перевірки складено акт перевірки від 19.09.2025 № 43978/10-36-24- 05/3006002262. У акті перевірки відповідач констатував порушення позивачем вимог п.п. 168.2.1. п. 168.2 ст. 168, п.п. 1.2. п.п. 1.3. п. 16і підрозд. 10 Розд. XX Перехідних положень ПК України.
На підставі Акту перевірки відповідач прийняв такі податкові повідомлення-рішення від 24.10.2025:
- № 48148/10-36-24-05/3006002262, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 10 412 820, 00 грн.
- № 48147/10-36-24-05/3006002262, яким збільшено суму грошового зобов`язання, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 867 735, 00 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом та за умови вручення платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 ПК України: (1) копії наказу про проведення такої перевірки та (2) письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Виконання цієї умови надає посадовим особам контролюючого органу право розпочинати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до п. 17.1.13 ст. 17 ПК України платник податків має право самостійно обирати спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі через електронний кабінет.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 01.07.2025 виїхала на тимчасове проживання за кордон.
З метою реалізації свого вищезазначеного права та добросовісного дотримання свого обов`язку отримувати кореспонденцію контролюючого органу, 18.06.2025 позивач подала до відповідача заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет. 
Відповідач прийняв таку заяву, що підтверджується самим відповідачем, який у акті перевірки вказав: « ОСОБА_1 відповідно до п. 42.4. от. 42 ПК України повідомлено про бажання отримувати документи через Електронний кабінет (заява від 18.06.2025 № 9176381597)».
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті.
Відповідно до п. 42.4 ст. 42 ПК України листування контролюючих органів з платниками податків, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі. Документ вважається врученим платнику податків, якщо він, зокрема є доступним в електронному кабінеті.
Тобто, єдиним законним способом вручення наказу та повідомлення про проведення перевірки особі, яка виявила бажання отримувати листування контролюючого органу через Електронний кабінет, є їх направлення відповідачем через Електронний кабінет.
Аналогічна позиція кореспондує висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 09.05.2024 у справі № 280/923/23: «Відповідно до абз. 4-5 п. 42-1.5 ст. 42-1 ПК України платник податків, що пройшов ідентифікацію в електронному кабінеті, самостійно визначає спосіб взаємодії з контролюючим органом, а саме в загальному порядку чи в електронній формі, про що робить відповідну позначку в електронному кабінеті. Починаючи з дня, наступного за днем обрання платником податків електронної форми взаємодії з контролюючим органом через електронний кабінет, крім вихідних та святкових днів, взаємодія між ними, яка може бути реалізована в електронній формі засобами електронного зв`язку, здійснюється через електронний кабінет».
Згідно з абз. 2 п. 42.4. ст. 42 ПК України листування контролюючих органів з платниками податків, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Тобто, належним доказом надсилання позивачу наказу та повідомлення про проведення перевірки через Електронний кабінет є лист ГУ ДПС у Київській області, направлений на електронну адресу позивача з інформацією про вид документа (наказ, повідомлення), дату та час його надіслання.
Водночас, відповідач, з метою підтвердження направлення вказаних докумнетів позивачу через Електронний кабінет, долучив до матеріалів справи виключно знімки екрану електронної системи документообігу, які, на його думку, підтверджують факт надсилання наказу та повідомлення про проведення перевірки. При цьому, відповідач не долучив до матеріалів справи жодних доказів направлення на електронну пошту позивача електронного листа з інформацією про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 у справі № 380/11112/23: «Судами не встановлено, та з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем надано суду доказу виконання вимог пункту 42.4 статті 42 ПК України щодо надіслання платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет, що є його обов`язком в силу вимог абзацу другої частини другої статті 77 КАСУ».
Враховуючи наведене, судом встановлено, що відповідачем не подано до суду належних доказів направлення позивачу наказу та повідомлення про проведення перевірки через Електронний кабінет, що б свідчило про дотримання контролюючим органом порядку проведення перевірки позивача.
Враховуючи, що на час початку проведення перевірки у відповідача не було відомостей про вручення позивачу наказу та повідомлення про проведення перевірки, відповідач не мав підстав для початку перевірки.
Крім того, суд зазначає, що оскільки позивачем до відповідача заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, відповідач мав право надсилати усі документи виключно у Електронний кабінет позивача. Вказане стосується і документів, складених за наслідком здійснення перевірки, зокрема акта перевірки.
Відповідач долучив до матеріалів справи відомості від Укрпошти щодо направлення акта перевірки на адресу позивача рекомендованим листом. Доказів направлення такого документа позивачу через Електронний кабінет відповідачем надано не було.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не направляв у Електронний кабінет позивача акт, складений за результатами здійснення його перевірки, а одразу надіслав його рекомендованим листом, що є порушенням абз. 2 п. 42.4 ст. 42 ПК України.
Відповідно, такі дії ГУ ДПС у Київській області, на думку суду, позбавили позивача права та можливості подати заперечення на акт перевірки, додаткові документи і пояснення до акту за результатами проведення перевірки.
Як встановила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. 
Враховуючи встановлені вище порушення порядку проведення перевірки позивача, суд вважає такі порушення вимог ПК України таким, що об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами перевірки позивача та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки оскаржуваних рішень, оскільки висновки контролюючого органу за наслідком проведеної перевірки, сформовані без дотримання права позивача на подання заперечень по суті встановлених порушень, є такими, що не ґрунтуються на всіх фактичних обставинах справи, а тому не можуть вважатись повними та об`єктивними, що не узгоджується з засадничими принципами податкового законодавства. Крім того, як вже було зазначено вище, відповідач не мав підстав для початку перевірки.
У даному контексті суд окремо звертає увагу на те, що у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо питання розподілу судових витрат, необхідно зазначити таке.
Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Позивачем, у тексті позовної заяви, було заявлено про вирішення питання про судові витрати, зокрема щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином у передбачений частиною 7 статті 139 КАС України строк питання про судові витрати буде вирішено після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у разі надходження до суду в передбаченому процесуальним законом порядку заяви позивача про винесення додаткового рішення з доказами, які підтверджують понесені ним судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень – задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 24.10.2025 №48148/10-36-24-05/3006002262 та №48147/10-36-24-05/3006002262.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.