П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/34417/25	
перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
повний текст судового рішення
складено 29.12.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30 вересня 2025 року ВП №79061054 про відкриття виконавчого провадження.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 79061054, позивач вважає, що поданий виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу без відкриття виконавчого провадження, оскільки згідно поданої до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, у додатках до такої заяви не надано жодного доказу на підтвердження повноважень особи, яка її підписала та пред`явила. У додатках зазначено тільки оригінал постанови в справі про адміністративне правопорушення. Позивач посилається на положення п. 3 розд. ІІІ Інструкції №512, яка передбачає, що до заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження. Відтак, позивач просив скасувати постанову від 30 вересня 2025 року ВП №79061054 про відкриття виконавчого провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про примусове виконання від 19.08.2025 року подана на бланку ІНФОРМАЦІЯ_1 , а підпис уповноваженої особи скріплений ІНФОРМАЦІЯ_2 , а у виконавчих документах наявна вся необхідна інформація для відкриття виконавчого провадження, зокрема: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я, по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача. За таких обставин, отримавши належним чином оформлений виконавчий документ, державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 (надалі апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на нормах закону, оскільки виконавець при надходженні виконавчого документа перевіряє її на відповідність вимогам ст.ст. 3, 4 Закону №1404-VIII для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання. Проте, до поданої заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження вбачається не долучено жодного доказу на підтвердження повноважень особи, яка її підписала та пред`явила. Суд першої інстанції не врахував таких фактичних обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права, в зв`язку з цим вважає, що судове рішення підлягає скасуванню.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2026 року відкрито апеляційне провадження та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові докази і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
23.02.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , на виконання вимог ухвали про витребування доказів, надав докази повноважень майора ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2025 року №2249/1 до ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 17000 грн (а.с.33).
19.08.2025 року до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000,00 грн (а.с.33).
Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.09.2025 року відкрито виконавче провадження № 79061054 з примусового виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000,00 грн. Цією ж постановою ВП № 79061054 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 3400,00 грн (надалі – спірне рішення, а.с.7-8).
У межах виконавчого провадження № 79061054 відповідачем також прийняті постанови про арешт коштів боржника від 30.09.2025 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.09.2025 року.
Отже, законність та справедливість спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України ''Про виконавче провадження'' визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України ''Про виконавче провадження'' відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Стаття 4 Закону України ''Про виконавче провадження'' визначає вимоги до виконавчого документа.
Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 4 Закону України ''Про виконавче провадження'' виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;
12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.
Отже, колегія суддів зазначає, що наведений перелік підстав для повернення виконавчого документа є вичерпним і додатковому розширенню чи тлумачення не підлягає.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України ''Про виконавче провадження'' примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України ''Про виконавче провадження'' виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України ''Про виконавче провадження'' у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
За приписами ч. 4 ст. 26 Закону України ''Про виконавче провадження'' під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються:
1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;
2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України ''Про виконавче провадження'' виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, у т.ч. органів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.
При цьому, державний виконавець може повернути виконавчий документ лише у випадках чітко визначених положеннями Закону України ''Про виконавче провадження'' та за наявності достатніх на те підстав.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.
Дослідивши заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року, яка подана до виконання разом з оригіналом цієї постанови, колегія суддів дійшла погоджується із висновком суду першої інстанції, що у вказаних документах наявна вся необхідна інформація для відкриття виконавчого провадження, зокрема: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я, по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача.
За таких обставин, отримавши належним чином оформлений виконавчий документ, державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження. 
Що стосується доводів апелянта про те, що до заяви про примусове виконання рішення представником стягувача не було подано документ, що підтверджує його повноваження, колегія суддів зазначає, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення лише у разі невідповідності виконавчого документа вимогам п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України ''Про виконавче провадження''.
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), до заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.
Водночас, судом першої інстанції вірно встановлено, що у реквізитах заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове виконання від 19.08.2025 року зазначено, що її подає представник стягувача Шкіль Олександр Іванович, що діє на підставі Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.02.2025 № 57. Заява про примусове виконання від 19.08.2025 року подана на бланку ІНФОРМАЦІЯ_1 , підпис ОСОБА_2 скріплений гербовою печаткою ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Більш того, колегія суддів звертає увагу, що виконавчий документ - постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 №ЮР 2249/1, якою до позивача застосований штраф, прийнятий тимчасово виконуючим обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 . Тобто, жодних сумнів у належності повноважень ОСОБА_2 щодо пред`явлення виконавчого документу до виконання, колегія суддів не має.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 23 лютого 2026 року отриманий витяг із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.02.2025 року №57 у пункті 4 якого зазначено про те, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та вибуттям його на стаціонарне лікування, тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено на начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу майора ОСОБА_2 . 
Надаючи усім доводам позову та апеляційної скарги правової оцінки, колегія суддів дійшла висновку про підтвердження повноважень у майора ОСОБА_2 вчиняти дії від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відхиляючи доводи апелянта щодо обов`язку відповідача повернути виконавчий документ, колегія суддів зазначає, що поверненню виконавчого документа стягувачеві має передувати не лише сама по собі неправильна за своїм змістом заява про відкриття виконавчого провадження, а і неможливість ідентифікації особи стягувача чи боржника після реалізації виконавцем всього переліку наданих йому законодавством прав.
Враховуючи, що заява ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове виконання від 19.08.2025 року містить необхідну інформацію для відкриття виконавчого провадження, у т.ч. ідентифікує стягувача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність окремо поданого документу на підтвердження повноваження представника стягувача, у даному випадку не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві.
При розгляді апеляційної скарги позивача, колегія суддів враховує, що жодних інших обґрунтованих доводів, які б спростовували законність спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2025 року № 79061054 матеріали справи не містять, отже, державний виконавець при винесенні цієї постанови діяв в межах повноважень та у спосіб встановлений приписами Закону № 1404-VІІІ та Інструкції № 512/5.
Більш того, уникаючи надмірного формалізму, відповідач діяв у межах та у спосіб повноважень, визначених статтею 2 КАС України.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2025 року № 79061054.
Згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов належить задовольнити у повному обсязі, в спірне податкове повідомлення-рішення необхідно визнати протиправним та скасувати.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до вимог ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко