ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14545/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 21 жовтня 2025 року №84, в частині відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” (далі – Закон №3543-XII); зобов`язання повторно розглянути заяву та надати відстрочку від призову за військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII з урахуванням висновків суду.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 з 07 лютого 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та у них народився син ОСОБА_3 . При цьому у них з дружиною також є діти і від попередніх шлюбів: у позивача - син ОСОБА_4 , а у ОСОБА_2 - донька ОСОБА_5 , батько якої помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як вказав позивач, він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації на особливий період та зарахований у списки Військової частини НОМЕР_1 , а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12 жовтня 2025 року №293 його звільнено з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – Закон №2232-XII) та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 для постановки на військовий облік. Після взяття на військовий облік ОСОБА_1 подав заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII (яка є аналогічною підставі, з якої його звільнено з військової служби). Проте згідно з протоколом від 21 жовтня 2025 року №84 Комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, мотивуючи своє рішення непідтвердженням ОСОБА_1 утримання неповнолітньої падчерки ОСОБА_5 .
Позивач вважає таку відмову протиправною та стверджує, що оскільки батько ОСОБА_5 помер, а він перебуває у шлюбі з її матір`ю, то у нього є обов`язок здійснювати виховання та утримання падчерки та цей факт підтверджено актом обстеження умов проживання від 03 жовтня 2025 року №928. Позивач зауважив, що умовами для надання відстрочки від мобілізації за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ є перебування на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років та відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; військовозобов`язаний немає обов`язку надавати докази того, що ніхто інший, крім нього, не може утримувати неповнолітніх дітей. Позивач наполягає на неприйнятності позиції відповідача, вбачаючи у ній втручання у право родини на самостійне забезпечення належного догляду та утримання.
З наведених підстав просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.41-42). В обґрунтування цієї позиції вказав, що 16 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з пунктом 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ. За результатами розгляду поданих документів Комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що позивач не є батьком ОСОБА_5 , батько якої помер, а ОСОБА_1 не надав документів, які підтверджують факт перебування дитини на його утриманні. В акті обстеження умов проживання від 03 жовтня 2025 року комісія, що здійснювала перевірку, вказала, що позивач разом з дружиною виховує спільно двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_5 (донька від першого шлюбу дружини) та ОСОБА_3 (спільна дитина), а також що на утриманні батьків перебуває повнолітній син дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , який навчається. Надані документи не давали підстав для оформлення відстрочки за поданою заявою.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
За відомостями військового квитка НОМЕР_2 ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації 27 серпня 2025 року та 12 жовтня 2025 року він звільнений з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (а.с.24-26).
Позивач після звільнення з військової служби перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 14 жовтня 2025 року.
16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII – у зв`язку з перебуванням на утриманні троє дітей віком до 18 років (а.с.48).
Як видно з витягу з додатку №2 до протоколу від 21 жовтня 2025 року №84 комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийнятим рішенням ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки не підтверджено утримання військовозобов`язаним неповнолітньої падчерки ОСОБА_5 згідно з частиною першою 268 Сімейного кодексу України (а.с.46-47). Про прийняте рішення позивач повідомлений листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21 жовтня 2025 року №4656 (а.с.20).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ.
Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Як установлено частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є одним із видів військової служби.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 “Про загальну мобілізацію” (затверджено Законом від 03 березня 2022року №2105-IX) оголошено про проведення загальної мобілізації.
Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154), визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Пунктом 11 Положення №154 також установлено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
За приписами частин сьомої, восьмої статті 23 Закону №3543-ХІІ перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
З 18 травня 2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі – Порядок №560, тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин), який визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Підпунктами 56, 57 Порядку №560 установлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пунктом 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
За наявності технічної можливості відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” (пункт 59 Порядку №560).
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
За обставин цієї справи позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою від 16 жовтня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 3 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII та згідно з витягом з додатку 2 до протоколу від 21 жовтня 2025 року №84 комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав ненадання документів, які підтверджують утримання ОСОБА_1 падчерки ОСОБА_5 .
Надаючи оцінку підставам відмови позивачеві у наданні відстрочки, суд зазначає таке.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, згідно з пунктом 3 частини першої названої статті призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Норма пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не ставить право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу у залежність від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше віком до 18 років) на його утриманні.
Додатком 5 до Порядку №560 визначений Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII є: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів:
свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше);
рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні;
свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) “стягнення аліментів” з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.
У цій справі судом встановлено, що позивач перебував у шлюбі із ОСОБА_7 . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року (справа №159/5398/18) шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 лютого 2005 року Голобською селищною радою Ковельського району Волинської області, актовий запис №2, розірвано (а.с.12).
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), про що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11).
Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 17 жовтня 2025 року №150251/21 підтвердив, що на примусовому виконанні у відділу перебуває виконавче провадження №57776662 з примусового виконання судового наказу №159/5400/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей – ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) та ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2018 року до досягнення дітьми повноліття; заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.15).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.8) 07 лютого 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. На час укладення шлюбу в ОСОБА_2 була малолітня дитина - донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , а.с.10). Батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.18).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.9).
За змістом витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 вересня 2025 року №292/04-04 (а.с.13) за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_5 (падчерка), ОСОБА_6 (пасинок) та ОСОБА_3 (син).
Актом обстеження умов проживання від 03 жовтня 2025 року №928, проведеним комісією Устилузької міської ради, установлено, що ОСОБА_1 спільно з дружиною ОСОБА_2 виховує малолітніх ОСОБА_11 (доньку ОСОБА_2 від попереднього шлюбу) та ОСОБА_12 – їх спільного сина (а.с.19).
У заяві від 16 вересня 2025 року, засвідченій приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області, Антощак М.С. повідомила, що її неповнолітні діти: дочка ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) та син ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) перебувають на повному матеріально-фінансовому утриманні ОСОБА_1 (а.с.14).
Указаними документами підтверджено, що позивач є батьком ОСОБА_3 , 2022 року народження, та спільно із ним проживає, а також є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , 2010 року народження, з яким не проживає спільно, але сплачує аліменти.
Питання у Комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 викликало утримання позивачем як вітчимом неповнолітньої ОСОБА_5 .
За змістом положень статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою визначено поняття сім`ї, сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.
Конституційний Суд України у Рішення від 03 червня 1999 року №5-рп/99 надав офіційне тлумачення поняття “член сім`ї”: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, тоді як стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.
Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як установлено частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
За приписами частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, позивач, який не є батьком дитини своєї дружини, не несе безпосереднього обов`язку щодо утримання дитини, яке він може здійснювати з власної волі. Натомість вітчим зобов`язаний утримувати падчерку, пасинка, якщо у них немає інших родичів або вони не можуть здійснювати утримання.
Доведеним є той факт, що батько ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 ). При цьому актом обстеження умов проживання від 03 жовтня 2025 року №928, витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 вересня 2025 року №292/04-04 засвідчено проживання ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 (з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі) та з її малолітньою донькою ОСОБА_5 (2014 року народження), тобто, вони проживають однією сім`єю у розумінні статті стаття 3 СК України і мають спільні права та обов`язки, їх виконання зафіксовано актом обстеження умов проживання від 03 жовтня 2025 року №928.
Баба та дід (за їх наявності), які проживають окремо, не є членами цієї конкретної сім`ї. При цьому баба, дід, які можуть надавати матеріальну допомогу, зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII важливо не те, чи є військовозобов`язаний єдиним можливим, хто може здійснювати утримання дитини, а те, чи перебуває дитина, батько якої помер, на фактичному утриманні позивача. У цьому разі виконання такого обов`язку виникає внаслідок спільного проживання однією сім`єю та через відсутність іншого законного годувальника. Крім того, в акті обстеження умов проживання від 03 жовтня 2025 року №928 вказано й про те, що на утриманні позивача та його дружини перебуває ОСОБА_13 - повнолітній син ОСОБА_2 від першого шлюбу, який спільно із ними проживає та є студентом агротехнічного коледжу. Наведене вказує на участь позивача в утриманні не тільки дітей, яким він є батьком, а й дітей від першого шлюбу його дружини ОСОБА_2 (у тому числі повнолітнього пасинка).
Перелік документів, які подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначений в додатку 5 до Порядку №560, не є вичерпним, оскільки використана мовна конструкція “(або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності)” дозволяє стверджувати, що такий факт може бути підтверджено не виключно рішенням суду, а й іншими документами.
Також у цьому контексті суд зазначає, що зі змісту додатку 5 Порядку №560 випливає, що рішення суду про факт утримання дітей, може бути долучено для надання відстрочки за інших обставин, ніж є у цій справі (наприклад, непроживання батьків разом).
Матеріали справи не містять інформації, чи має можливість дружина позивача працювати та самостійно утримувати свою неповнолітню дитину, батько якої помер; чи наявні інші родичі, зазначені в частині першій статті 268 СК України, які її утримують.
Поряд з тим пункт 60 Порядку №560 наділяє ІНФОРМАЦІЯ_3 повноваженнями отримувати інформацію від відповідних органів державної влади та використовувати інформацію з публічних електронних реєстрів. У такий спосіб можливо не лише підтвердити інформацію, про яку вказав заявник, а й спростувати надану.
Не може залишитися поза увагою й та обставина, що 27 серпня 2025 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, а 12 жовтня 2025 року його звільнено з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, тобто через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), про що зроблено відповідний запис у військовому квитку серії НОМЕР_8 (а.с.24-25).
Абзац п`ятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачає підставу звільнення військовослужбовця з військової служби у воєнний час через сімейні обставини або з інших поважних причин, як-от перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Для цього відповідно до пункту 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454, передбачено подання такого ж переліку документів для підтвердження факту перебування на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, що й додатком 5 до Порядку №560 за аналогічної підстави.
У ситуації з позивачем виходить, що йому відмовлено в оформленні відстрочки від проходження військової служби за сімейними обставинами, тоді як менш ніж за два тижні перед тим він був звільнений з військової служби за сімейними обставинами.
На переконання суду, Комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 не провела належної перевірки поданих документів та за необхідності не звернулася до компетентних органів чи до відповідних держаних реєстрів для встановлення усіх обставин, які мають значення для прийняття обґрунтованого та законного рішення.
Перевіривши фактичну та юридичну обґрунтованість доводів сторін, враховуючи те, що повноваження на розгляд заяви та прийняття відповідного рішення покладені на ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно з протоколом від 21 жовтня 2025 року №84 про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та зобов`язання комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII з урахуванням висновків суду.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_10 ), Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з протоколом від 21 жовтня 2025 року №84 про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати Комісію для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк