Справа № 674/296/25
(2/199/638/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

30.01.2026 року  Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,
при секретарі судового засідання - Кріпаченко М.Д.,

за участю представника позивача - Борщун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Маківської сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи - орган опіки та піклування Маріупольської міської ради Донецької області, служба у справах дітей Маріупольської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2025 року до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною протягом тривалого часу. Органом опіки Маріупольської міської ради малолітнього ОСОБА_3 було вилучено з родини через неналежні умови виховання та влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_2 . Через військові дії родина патронатного вихователя з дитиною переїхала до м. Умань, а потім до с. Маків Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Відповідач з моменту відібрання та влаштування дитини до патронатного вихователя сином не цікавилась, не розшукувала, матеріально не забезпечувала. Згідно листів національної поліції України відповідач потрапляла в поле зору поліції, зокрема притягувалась до адміністративної відповідності за ст.178 КУпАП. З початку відвідування дитиною садочку відповідач в дитячий садочок жодного разу не з`явилась, життям та здоров`ям дитини не цікавилась, контакту з вихователем не підтримувала, участі у заходах, які проводились у дошкільних закладі не брала. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина, а також стягувати з відповідача на користь малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року витребувано інформацію з Міністерства соціальної політики України.
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року матеріали позовної заяви направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року витребувано з Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщеної особи.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року позовну заяву передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 26 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року задоволено клопотання представника третьої особи про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року, постановленою без оформлення окремим документом, однак із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представника позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, правом на подання відзиву не скористалась.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.
За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батько якого записаний в порядку ст.135 СК України, а матір`ю є відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.
Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 19 січня 2022 року №30 вирішено влаштувати малолітнього ОСОБА_3 в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_2 . Копія означеного рішення наявна в матеріалах справи.
Листом від 12 листопада 2024 року управління «служба у справах дітей» Маріупольської міської ради повідомлено, що підставою для вилучення малолітнього ОСОБА_3 з родини були неналежні умови виховання і з початком бойових дій у м. Маріуполі патронатна родина ОСОБА_2 переїхала до м. Умань. Копія вказаного листа наявна в матеріалах справи.
Згідно листа Маківського закладу дошкільної освіти «Сонечко» Маківської сільської ради від 14 січня 2025 року з початку відвідування малолітнім ОСОБА_3 означеного дитячого закладу (02 вересня 2024 року) і по теперішній час відповідач в дитячий садочок жодного разу не з`являлась, життям та здоров`ям дитини не цікавилась, контакту з вихователем не підтримує, участі у заходах, які проводяться у дошкільному закладі, не брала. Всім необхідним для освітнього процесу дитину забезпечують патронатні батьки.
Згідно листа Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 23 січня 2025 року від відповідача звернення щодо розшуку малолітнього ОСОБА_3 не надходили.
Також згідно листа Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області відповідач 12 березня, 25 липня 2024 року притягалась до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП.
03 вересня 2024 року службою у справах дітей позивача відносно малолітнього ОСОБА_3 складено акт про виявлення дитини, яка залишилась без батьківського піклування, переміщеної з територій, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або батьки якої перебувають на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)/тимчасово окупованій території. Копія акту наявна в матеріалах справи.
Рішеннями виконавчого комітету Маківської сільської ради від 14 листопада 2024 року №98, від 12 лютого 2025 року №16 малолітнього ОСОБА_3 влаштовано у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_2 , а також продовжено термін перебування дитини у сім`ї вихователя.
Також, як встановлено судом в ході розгляду справи, зокрема з пояснень свідка ОСОБА_4 , не спростовується матеріалами цивільної справи та не заперечувалось сторонами, відповідач тривалий час (декілька років поспіль) не приймає жодної участі у вихованні та матеріальному утриманні свого малолітнього сина ОСОБА_3 , не виявляє жодного бажання спілкування із ним, не цікавиться його життя, здоров`ям та освітою, наразі дитину забезпечує всім необхідним сім`я патронатного вихователя.
Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи та якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, підтверджуються також змістом наявного у справі висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Маківської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Маківської сільської ради від 12 лютого 2025 року №17, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 .
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).
Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.
Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.
За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення часткового позову, виходячи з наступного.
Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, подання апеляційної скарги свідчить про інтерес батька до дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі №641/2867/17.
Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини, рівень участі відповідача у вихованні та утриманні своєї дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 , поведінку та дії відповідача, вчинені як до подання позову, так і в ході його розгляду в рамках даної цивільної справи, з урахуванням на наведені вище правові висновки та усталену судову практику, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним.
Так, в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, а саме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час без поважних причин. Так, відповідач протягом тривалого часу без поважних на то причин не займалась належним вихованням свого малолітнього сина, його належним матеріальним утриманням, не забезпечила здобуття сином загальної середньої освіти, отримання медичної допомоги за потреби тощо. Про умисний характер ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, окрім наведеного, явно свідчить його тривалість, а також ставлення відповідача до розгляду в суді даної цивільної справи, а саме неподання відзиву, нез`явлення в судове засідання на стадії розгляду справи по суті.
Відтак, суд, послуговуючись якнайкращими інтересами дитини, які переважають над інтересами її матері - відповідача, підсумовуючи все вищевикладене, вважає за можливе задовольнити позов в частині вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача.
Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу не тільки право на оскарження даного рішення суду в апеляційному порядку, а й про наявність можливості поновлення батьківських прав з дотриманням порядку та умов, визначених ст.169 СК України.
Вирішуючи позов в частині позовних вимог про стягування з відповідача аліментів на утримання дитини, суд, окрім встановлених судом фактичних обставин та наведених вище положень закону, також керувався наступним.
Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини.
Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Положеннями ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті за позовною вимогою про стягнення аліментів.
На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , якого зобов`язана утримувати до досягнення дитиною повноліття, в тому числі не зважаючи на позбавлення батьківських прав, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання свого сина в належному розмірі не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, приймаючи до уваги, що відповідач даним рішенням суду ще й позбавляється батьківських прав щодо свого малолітнього сина, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню, однак частковому - шляхом зменшення розміру аліментів із заявленої 1/3 частки до частки від доходів платника аліментів відповідно до усталеної судової практики з визначення розміру аліментів на одну дитину, а також через відсутність належного мотивування з боку позивача щодо необхідності збільшеного розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 . Крім того, зменшенню підлягає і нижня межа розміру аліментів, що підлягають стягненню, у відповідності до ч.2 ст.182 СК України, оскільки позивачем не доведено фінансову можливість позивача забезпечити сплату аліментів у мінімально рекомендованому розмірі.
Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, приймаючи до уваги кількість та характер позовних вимог, результат розгляду справи, а також те, що позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір» стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно кількості та розміру задоволених позовних вимоги, а саме в розмірі 2422,4 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 18, 19, 141, 150, 155, 157, 164-166, 180-183, 188, 190, 191 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Маківської сільської ради (ЄДРПОУ 40134461; адреса місцезнаходження: 32445, Хмельницька область, Кам`янсько-Подільський район, с. Маків, вул. Воздвиженська, 22) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ), треті особи - орган опіки та піклування Маріупольської міської ради Донецької області (ЄДРПОУ 33852448; адреса місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70), служба у справах дітей Маріупольської міської ради Донецької області (адреса місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 05 квітня 2022 року).
Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна/піклувальника, аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 05 квітня 2022 року), у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2422,4 гривень.
Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко