ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2761/24 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач/апелянт/ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про: 
- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровський області № 262440018452 від 03 серпня 2023 року щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровський області призначити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , дострокову пенсію за віком, зарахувати до страхового стажу період навчання у Куйбишевському політехнічному інституті з 1986 по 1987 роки згідно з довідкою з Самарського ГТУ № 02.10.01/176 82 24.08.2023 та довідки КПІ ім. І. Сікорського № 929 від 29 серпня 2023 року та зарахувати до страхового стажу вислугу років на пільгових умовах у періоди роботи згідно довідок ІНФОРМАЦІЯ_2 № НОМЕР_2 від 22 травня 2023 року; ПАТ «Авіакомпанії авіалінії України» № 7.4-28 від 18 травня 2023 року; в/ч НОМЕР_3 № 588 від 20 червня 2002 року та в/ч НОМЕР_4 та наказів командира в/ч НОМЕР_4 № 66 від 31 березня 1998 року; № 5 від 10 січня 1999 року; № 37 від 31 січня 2000 року; № 352 від 04 грудня 2000 року;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , поданої від 26 липня 2023 року № 8925 з урахуванням прийнятого рішення суду по вказаній справі..
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила про протиправність рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03 серпня 2023 року № 262440018452 щодо відмови у призначенні їй дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій. Вказувала, що має відповідний статус, наданий ще у 2000 році, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV має право на призначення пенсії після досягнення 50-річного віку за наявності необхідного страхового стажу. Відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу періоди навчання у вищому навчальному закладі 1986-1987 років, роботи у льотному складі та проходження військової служби, зокрема служби у складі діючої армії та під час виконання завдань за межами України, які відповідно до законодавства підлягають зарахуванню до стажу на пільгових умовах (один місяць за два). Усі необхідні підтверджуючі документи - довідки навчальних закладів, архівні довідки підприємства, накази командирів військових частин, довідки територіального центру комплектування та документи щодо участі в бойових діях - були подані до Пенсійного фонду, однак фактично проігноровані або оцінені формально. Підставою відмови визначено відсутність довідки про проходження служби у складі діючої армії, хоча така інформація підтверджується іншими поданими документами, а також наданою довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 та матеріалами особової справи. Також, відповідач неправильно застосував норми законодавства щодо підтвердження пільгового стажу та не врахував зміни до постанов Кабінету Міністрів України про перелік держав і періодів бойових дій, що поширюються на осіб, які брали участь у подіях на території колишньої Югославії. Рішення відповідача ґрунтується на формальному підході до оцінки доказів, не відповідає вимогам законності та порушує її право на соціальний захист.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03 серпня 2023 року № 262440018452 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08 жовтня 2013 року по 14 травня 2019 року та з 01 грудня 2019 року по 02 грудня 2019 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком, подану у 26 липня 2023 року, з урахуванням висновків суду, зроблених під час розгляду даної справи.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні позивачці дострокової пенсії за віком є протиправним у тій частині, в якій пенсійний орган фактично обґрунтував відмову відсутністю довідки про проходження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій, хоча наданими матеріалами підтверджено, що така довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 (оформлена за додатком № 2 до Порядку № 637) була подана разом із заявою, містилась у переліку доданих документів та наявна в пенсійній справі. Суд також врахував, що статус учасника бойових дій позивачці надано ще у 2000 році і він є чинним, а внесені постановою Кабінету Міністрів України № 1296 від 08 листопада 2007 року зміни не передбачають перегляд рішень про надання статусу УБД громадянам, які брали участь у подіях на території колишньої Югославії, прийнятих до набрання чинності цією постановою. Водночас суд відмовив у задоволенні вимоги щодо зарахування до стажу періоду навчання 1986- 1987 років, оскільки надані довідки підтверджують зарахування та подальше відрахування позивачки, з навчального закладу, але не містять даних про завершення повного навчального періоду або його етапу, що за умовами пункту 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, є необхідним для зарахування періоду навчання до стажу. У цій частині суд визнав висновок пенсійного органу правомірним. Крім того, суд дійшов висновку про безпідставність неврахування періодів роботи з 08 жовтня 2013 року по 14 травня 2019 року та з 01 грудня 2019 року по 02 грудня 2019 року лише через відсутність відомостей про сплату внесків у реєстрі застрахованих осіб, оскільки трудова книжка містить належні та послідовні записи про прийняття/звільнення, а обов`язок зі сплати внесків та відповідальність за їх несплату покладені законом на страхувальника (роботодавця), а не на працівника. Недоліки ведення обліку або звітності з боку роботодавця не можуть позбавляти особу конституційного права на соціальний захист, а пенсійний орган мав можливість перевірити відомості шляхом запитів, однак не навів доказів вчинення таких дій. В частині вимог про зарахування вислуги років на пільгових умовах за довідками ІНФОРМАЦІЯ_2, авіапідприємства та військових частин суд відмовив як у передчасних, зазначивши, що з аналізу оскаржуваного рішення не вбачається наявності спору саме щодо цього питання, а судовому захисту підлягають вже порушені права, а не ті, що можуть бути порушені у майбутньому. Обираючи спосіб захисту, суд виходив із необхідності ефективного поновлення прав позивачки та з урахуванням меж позовних вимог і характеру повноважень пенсійного органу, дійшов висновку, що належним способом є скасування рішення про відмову, зобов`язання зарахувати встановлені судом періоди роботи до страхового стажу та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення дострокової пенсії з урахуванням висновків суду.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Дніпропетровський області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апелянт зазначає, що відмова у призначенні позивачці дострокової пенсії була правомірною, оскільки за результатами розгляду поданої заяви встановлено відсутність необхідного страхового стажу, який становить лише 21 рік 1 місяць 27 днів, тоді як законом передбачено не менше 20 років із підтвердженням спеціальних умов для учасників бойових дій, а також відсутні належні документи, що підтверджують проходження військової служби у складі діючої армії під час бойових дій. Суд безпідставно зобов`язав зарахувати до страхового стажу періоди роботи 2013-2019 років, оскільки у реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату страхових внесків, а орган Пенсійного фонду використовує саме дані персоніфікованого обліку і не наділений повноваженнями самостійно підтверджувати сплату внесків роботодавцем. Неподання роботодавцем звітності та відсутність інформації в реєстрі виключає можливість зарахування таких періодів до страхового стажу. Період навчання 1986-1987 років не може бути включений до страхового стажу через відсутність належного документа, який підтверджує сам факт навчання, а суд неправильно застосував норми законодавства щодо підтвердження стажу. Право на дострокову пенсію відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV виникає лише за наявності довідки встановленої форми про проходження служби у складі діючої армії в період бойових дій (додаток № 2 до Порядку № 637), яку позивач не надала, тому рішення про відмову від 03 серпня 2023 року № 262440018452 є законним.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечує доводи відповідача та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що воно ухвалене після повного та всебічного дослідження обставин справи і з правильним застосуванням норм матеріального права. Апеляційна скарга фактично зводиться до формального заперечення висновків суду та не містить нових доказів чи обґрунтованих правових доводів. Підставою відмови у призначенні пенсії ПФУ визначив відсутність довідки про проходження служби у складі діючої армії, однак така довідка була подана разом із заявою та зазначена у переліку доданих документів, що підтверджується розпискою-повідомленням про їх прийняття. Відтак висновок відповідача є помилковим і свідчить про формальний підхід до розгляду документів. Позивачка також зазначає, що статус учасника бойових дій їй наданий у 2000 році та є чинним, а відповідно до законодавства рішення про його надання не підлягає перегляду, тому ПФУ не вправі повторно оцінювати обставини участі в бойових діях. Наявність статусу вже підтверджує виконання умов для застосування пільг, зокрема щодо дострокового пенсійного забезпечення. Стосовно страхового стажу позивачка вказує, що суд обґрунтовано зарахував періоди роботи, підтверджені записами трудової книжки та іншими документами, оскільки відсутність відомостей про сплату внесків у реєстрі є наслідком порушення роботодавця і не може позбавляти особу права на пенсію. Крім того, всі необхідні документи для підтвердження проходження служби та пільгового стажу (накази військових частин, довідки архівів, довідка ІНФОРМАЦІЯ_2) були подані, а тому відмова відповідача суперечить принципу верховенства права та судовій практиці Верховного Суду щодо недопустимості відмови у соціальному забезпеченні через формальні недоліки в оформленні документів. 
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві від 10 вересня 1996 року, з метою реалізації права на пенсійне забезпечення, передбачене законодавством України, 03 травня 2023 року звернулася із заявою та доданими до неї документами до відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області щодо призначення пенсії за віком, що було зареєстровано за № 5357.
Згідно з повідомленням начальника відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Київській області від 15 травня 2023 за результатами розгляду заяви № 5357 від 03 травня 2023 року про призначення пенсії за віком, заступником начальника Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг - начальника відділу методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення про відмову в призначені пенсії за віком, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, або під час виконання інших обов`язків військової служби, або виконання інтернаціонального обов`язку після досягнення жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок.
Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міністерством оборони України.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не було надано документ, який підтверджує проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку), їй відмовлено у задоволені поданої заяви та відповідно до розписки-повідомлення надано можливість на усунення недоліків упродовж 3 місяців.
26 липня 2023 року позивачка повторно звернулась до відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії, яка була зареєстрована за № 8925.
В повідомленні начальника відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) від 07 серпня 2023 року зазначено, що 03 серпня 2023 року заступником начальника відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії з такою мотивацією:
«Відповідно до переліку держав, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій з 15 липня 1992 року по 16 вересня 1999 року на їх території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08 лютого 1994 року № 63 зі змінами та доповненнями, пільги поширюється лише на осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ МВС, які перебували 17 березня 2008 року у складі миротворчого персоналу органів внутрішніх справ на території Автономного Краю Косово (Республіка Сербія, колишня Югославія).
Згідно з пунктом 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, зазначено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міністерством оборони України (додаток № 2).
Таким чином за результатом розгляду відповідачем доданих позивачем до заяви документів встановлено:
1) За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 1986 по 1987, оскільки документ, що підтверджує період навчання відсутній;
- період роботи з 08 жовтня 2013 року по 14 травня 2019 року, оскільки звітність про сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України не надавались;
- період роботи з 01 грудня 2019 по 02 грудня 2019 року, оскільки дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутні.
2) У призначенні пенсії відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з наданою заявою від 26 липня 2023 року відмовлено, у зв`язку з відсутністю довідки про підтвердження продовження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку».
Не погоджуючись із відповідними діями та рішеннями позивач звернувся до суду з позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Оскільки оскаржуване рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з ним погодились сторони, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача в частині задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин першої і третьої статті 56 Закон № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08 жовтня 2013 року по 14 травня 2019 року та з 01 грудня 2019 року по 02 грудня 2019 року, установлено, що такі періоди підтверджуються записами трудової книжки позивачки та відповідними наказами роботодавців про прийняття і звільнення з роботи.
Зокрема, з 08 жовтня 2013 року по 14 травня 2019 року ОСОБА_1 працювала на посаді заступника голови правління з інформаційних технологій Сумського обласного правління Спілки економістів України, що підтверджується наказом про прийняття на роботу №15/к від 08 жовтня 2013 року та наказом про звільнення № 7/к від 14 травня 2019 ркоу.
Після цього, 15 травня 2019 року позивачка була прийнята на посаду заступника директора з інформаційних технологій Приватного підприємства «Науково-технічний центр «Псіхєя», де працювала до 02 грудня 2019 року, що підтверджується наказом про прийняття № 4 від 14 травня 2019 року та наказом про звільнення № 8 від 02 грудня 2019 року. В межах цього періоду спірним є відрізок часу з 01 грудня 2019 року по 02 грудня 2019 року, який також відображений у трудовій книжці та становить частину фактичних трудових відносин позивачки з указаним підприємством.
Таким чином, обидва спірні періоди пов`язані з офіційною трудовою діяльністю позивачки за трудовими договорами на керівних посадах у громадській організації та приватному підприємстві, а відсутність відомостей про сплату страхових внесків у реєстрі персоніфікованого обліку була підставою їх неврахування Пенсійним фондом.
Наведені обставини підтверджують, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні дані щодо перебування позивачки у трудових відносинах у спірні періоди, а доводи апеляційної скарги фактично спрямовані на переоцінку доказів, які вже були досліджені судом та отримали належну правову оцінку.
Апеляційна скарга не містить нових доказів, які б спростовували встановлений факт виконання позивачкою роботи у відповідні періоди.
Щодо доводів апелянта про відсутність у системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків за спірні періоди колегія суддів зазначає таке.
За змістом статей 20, 21, 24 та 106 Закону № 1058-IV обов`язок нарахування і сплати страхових внесків покладено саме на страхувальника - підприємство, установу чи організацію, тоді як працівник є лише застрахованою особою та не несе відповідальності за порушення роботодавцем порядку подання звітності або сплати внесків. Аналогічно відповідно до Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється роботодавцем одночасно з виплатою заробітної плати.
Отже, відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату внесків сама по собі не свідчить про відсутність факту трудових відносин і не може позбавляти особу права на зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Матеріалами справи підтверджено, що у трудовій книжці позивачки наявні послідовні, належним чином оформлені записи про прийняття та звільнення з роботи, які містять відомості про місце роботи, посаду та підстави внесення записів. Такі записи є основним доказом трудової діяльності та дозволяють встановити фактичний період перебування особи у трудових відносинах.
Перекладення на працівника негативних наслідків неналежного ведення роботодавцем бухгалтерської документації чи звітності суперечить суті системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та правовій позиції Верховного Суду, відповідно до якої недоліки оформлення кадрових документів або відсутність відомостей у реєстрах не можуть бути підставою для неврахування періодів роботи при визначенні стажу, що викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 316/1392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, а також у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а, у яких зазначено, що відповідальність за ведення трудової документації та сплату страхових внесків покладена на роботодавця, а їх порушення не може обмежувати право особи на пенсійне забезпечення.
Колегія суддів також враховує, що під час вирішення спорів цієї категорії суд має виходити не з формального підходу до оцінки окремих відомостей реєстрів, а з реальності трудових правовідносин та фактичного виконання роботи особою.
Крім того, пенсійний орган наділений повноваженнями перевіряти подані документи та витребувати необхідні відомості, однак доказів вчинення ним таких дій для перевірки спірних періодів відповідачем не надано.
За таких обставин неврахування відповідачем періодів роботи позивачки з підстав відсутності відомостей у персоніфікованому обліку є необґрунтованим, а висновок суду першої інстанції про протиправність таких дій є правильним.
Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на відсутність інформації у системі персоніфікованого обліку та фактично ґрунтуються на формальному підході до підтвердження страхового стажу, однак не спростовують встановленого судом факту перебування позивачки у трудових відносинах у спірні періоди.
Щодо висновків відповідача про відсутність підтвердження проходження позивачкою військової служби у складі діючої армії в період бойових дій колегія суддів зазначає таке.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою відмови у призначенні пенсії відповідач визначив у зв`язку з відсутністю довідки про підтвердження продовження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку.
Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2062 від 22 травня 2023 року, оформлена за формою додатку № 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, подана позивачкою разом із заявою про призначення пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням про прийняття документів від 26 липня 2023 року № 8925, а також наявна в електронній пенсійній справі, наданій відповідачем до суду.
Отже, твердження відповідача про її відсутність не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, позивачці ще 01 липня 2000 року надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням учасника бойових дій та відомостями Єдиного державного реєстру ветеранів війни.
Відповідно до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 (зі змінами), на території колишньої Югославії бойові дії відбувалися у період з 15 липня 1992 року по 16 червня 1999 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2007 року № 1296 встановлено, що прийняті до набрання нею чинності рішення про надання статусу учасника бойових дій громадянам, які брали участь у подіях на території колишньої Югославії, перегляду не підлягають.
Таким чином, сам факт надання позивачці статусу учасника бойових дій є належним підтвердженням її участі у бойових діях у відповідний період, а відповідач не був наділений повноваженнями повторно перевіряти обставини, які вже встановлені компетентним органом під час надання такого статусу.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача з підстав нібито відсутності підтверджуючих документів є необґрунтованою, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до формального заперечення наявних у справі доказів та не спростовують правильності висновків суду.
Вирішуючи питання щодо правильності обраного судом першої інстанції способу захисту права позивачки та виконання рішення у зобов`язальній частині, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону України №1058-IV заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду України в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.
З урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1, з 01 квітня 2021 року заяви про призначення пенсії опрацьовуються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, який передбачає розгляд заяви тим структурним підрозділом органу, що призначає пенсію, який визначається засобами програмного забезпечення незалежно від місця проживання особи або місця подання заяви.
Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 розділу IV Порядку №22-1 саме визначений за принципом екстериторіальності територіальний орган Пенсійного фонду формує електронну пенсійну справу та приймає рішення за результатами розгляду заяви.
Отже, обов`язок прийняти рішення за заявою особи про призначення пенсії покладається саме на той територіальний орган Пенсійного фонду України, який розглядав заяву по суті та прийняв спірне рішення.
Матеріалами справи підтверджено, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, а тому саме цей орган є належним суб`єктом владних повноважень, на якого покладається обов`язок повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням правової оцінки суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно визначив суб`єкта виконання судового рішення та обґрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.