ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 140/8446/25 пров. № А/857/52384/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Мандзія О.П.,
за участю секретаря судового засідання Тучапської Д.Р.,
представника позивача Шишути Ю.В.,
представника відповідача Яртись І.О.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Лозовський О.А.,
час ухвалення рішення – 15:28:22,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – 04 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, форми «Р» №0206802407, форми «В4» №0207182407, форми «Р» №0207172407, форми «ПН» №0207222407, форми «ПН» №0207232407, форми «ПС» №0207212407.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 27.05.2025 по 02.06.2025 Головним управлінням ДПС у Волинській області було проведено виїзну позапланову документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2019 по 31.12.2023. За результатами перевірки було складено акт № 16323/03-20-24-07/ НОМЕР_1 від 09.06.2025, в якому встановлено ряд порушень податкового законодавства. Вказує, що 04.07.2025 відповідачем прийнято такі податкові повідомлення-рішення (далі - ППР): форми «Р» №0206782407, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фіз. осіб (ПДФО) на 302 869,12 грн; форми «Р» №0206802407, яким збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 25 239,09 грн (ПЗ) та 2 523,91 грн (штрафна санкція); форми «В4» №0207182407, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 142 165,00 грн.; форми «Р» №0207172407, яким збільшено суму грошового зобов`язання за ПДВ на 236 780 грн (ПЗ) та 23 678,00 грн (штрафна санкція); форми «ПН» №0207222407, яким застосовано штраф у сумі 146 200,00 грн за нереєстрацію 43 податкових накладних (далі - ПН) за ставкою « 0%» (по 3400 грн за кожну); форми «ПН» №0207232407, яким застосовано штраф у сумі 35 516,25 грн за нереєстрацію окремих ПН за реалізацію ТМЦ на загальну суму 356 280,00 грн з розбивкою по роках і місяцях з 2019 року по 2023 рік; форми «ПС» №0207212407, яким застосовано штраф у сумі 13 600,00 грн за неподання повідомлення за формою №20-ОПП щодо об`єктів рухомого та нерухомого майна, які використовуються в господарській діяльності за період 2019-2023 роки. Із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх такими, що прийняті з порушенням вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), без наявності на те правових підстав. Зокрема, не погоджується із висновком податкового органу про безпідставність віднесення до складу валових витрат на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме: вартості придбаних запчастин для транспортних засобів (вантажних автомобілів та напівпричепів) та їх ремонту. Вважає, що оскільки відповідні транспортні засоби використовувались ним при здійсненні господарської діяльності, тому витрати на придбання запасних частин та деталей для транспортних засобів та витрати на їх ремонт є в розумінні вимог чинного законодавства витратами, що пов`язані з веденням господарської діяльності. Вважає, що висновки перевірки про порушення ним норм податкового законодавства є необґрунтованими та зроблені у зв`язку із неправильним тлумаченням норм законодавства.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, форми «Р» №0206802407, форми «В4» №0207182407, форми «Р» №0207172407, форми «ПН» №0207222407, форми «ПН» №0207232407, форми «ПС» №0207212407.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що контролюючим органом були дотримані положення чинного законодавства щодо порядку призначення та проведення перевірки. Суд першої інстанції зауважив, що ні в акті перевірки, ні у відзиві на позовну заяву відповідач не зазначив, яким чином контролюючий орган дійшов висновку, що придбані товарно-матеріальні цінності є витратами на утримання вантажних автомобілів, а не на ремонт вантажних автомобілів. Таким чином, наведені витрати є витратами позивача від господарської діяльності та напряму пов`язані з отриманнями доходів від цієї діяльності, не належать до витрат подвійного призначення, а є безпосередніми витратами позивача, пов`язаними із веденням господарської діяльності з метою отримання прибутку. Суд першої інстанції вказав, що позивачем на заперечення на акт від 04.04.2025 № 9865/03-24-07/2113704819 було надано усі необхідні завірені копії відповідних договорів перевезення, додаткових угод, договорів-заявок на перевезення, заявок на перевезення, CMR-накладних, актів надання послуг по усіх зазначених перевезеннях, документів про оплату частини послуг з перевезення, податкових накладних з квитанціями про відправку, первинних документів по міжнародних перевезеннях. Відповідач із аналізу руху коштів по розрахунковим рахункам підприємця встановив, що відсутня оплата даних перевезень, хоча згідно актів списання дизельного палива, подорожних листів та авансових звітів за 2022-2023 роки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу валових витрат вартість використаного пального на дані рейси на суму 437 463,04 грн, в кількості 9 553,71 л дизельного палива. Щодо наведеного суд першої інстанції зазначив, що згідно договірних умов по окремих перевезеннях, оплата ще не настала, оскільки була відстрочена з огляду на воєнний стан, що підтверджується доданими договорами. Тобто, умови договору перевезення виконані, однак у зв`язку із військовим станом оплата не здійснена, проте дані обставини передбачені договором. Відтак, суд вважав, що позивачем були правомірно включені до валових витрат витрати на придбання пального за 2022-2023 роки, оскільки таке пальне було використано ним виключно в господарських оподатковуваних операціях, а відповідачем надані первинні документи досліджені не у повному обсязі. Враховуючи наведені обставини суд першої інстанції вважав, що винесене ГУ ДПС у Волинській області ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407 є протиправним, оскільки позивачем документально підтверджено витратами, пов`язаними з господарською діяльністю. Оскільки відповідачем протиправно винесено ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, тому також не погоджується з висновками щодо недоїмки по військовому збору, отже, ППР форми «Р» від 04.07.2025 №0206802407 слід скасувати. Встановлені у пункті 8.4 Порядку № 1588 правила щодо можливості подання узагальнюючої інформації про однотипні об`єкти в одному повідомленні за формою 20-ОПП не означають, що штрафна санкція розраховується виходячи з кількості не поданих узагальнюючих повідомлень. Право узагальнювати інформацію належить саме платнику податків, а не контролюючому органу під час вирішення питання розміру штрафних санкцій. Однак, суд першої інстанції зауважив, що згідно таблиці акту № 2 відповідач застосовує штраф за зазначене порушення по об`єктах рухомого майна (транспортні засоби), які були набуті у власність та почали використовуватись у господарській діяльності ще у 2004-2018 роках. При цьому останній попередній період, який вже був перевірений відповідачем у позивача, - 2017-2018 роки, про що складено акт від 04.11.2019 №3718/03-20- 13/2113704819, де вказані зазначені транспортні засоби, як такі, що використовуються в господарській діяльності позивача. Отже, відповідачу ще у 2018 році було відомо про дані факти (можливе неподання 20-ОПП). З огляду на дану обставину суд першої інстанції вважав, що станом на 04.07.2025, минули строки притягнення до відповідальності, встановлені ст.102 ПКУ, а відтак – штраф за неподання повідомлення форми 20-ОПП за об`єкти набуті у 2004-2018 роках застосуванню не підлягає, а ППР від 04.07.2025 форми «ПС» №0207212407 – підлягає скасуванню. Позиція відповідача щодо застосування штрафу за нереєстрацію ПН за ставкою « 0%» є суперечливою, оскільки він стверджує, що дані перевезення були здійснені не в межах господарської діяльності, у зв`язку з чим він відмовляє позивачу у віднесенні витрат по цих рейсах до валових. Проте відповідач, водночас, зобов`язує реєструвати ПН по цих же рейсах, що можливо виключно у ході провадження саме господарської оподатковуваної діяльності. Ні акти перевірки, ні ППР не містять розрахунку застосовуваної суми штрафу – 145 200,00 грн, а також ставки штрафу, яка була застосована відповідачем. Ч.4 п.102-1.2 ст.102-1 ПКУ встановлює відповідальність за не реєстрацію ПН складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, - 5% від обсягу постачання без ПДВ, але не більше 3 400,00 грн, тобто відповідачем одразу застосовано максимальний розмір штрафу. З матеріалів справи слідує, що відповідачем не надано розрахунок суми застосовуваного штрафу у 35 516,25 грн, тому суд не може встановити яку ставку було застосовано та який розмір штрафу по кожній окремій ПН, щоб проаналізувати правомірність даного штрафу. Враховуючи наведене, суд вважав, що ППР №0207232407 та №0207222407 підлягають скасуванню. Суд першої інстанції зазначив, що зазначені в додатку №1 до акту №1, ТМЦ були позивачем використані у безпосередній господарській діяльності, зокрема, - майже усі матеріали при будівництві та ремонті належних йому та орендованих приміщень, які ним використовуються у оподатковуваній господарській діяльності. На підтвердження зазначеного відповідачу разом із запереченням на акт №1 надавались копії підтверджуючих документів, Враховуючи наведене, суд вважав, що зазначені суми ПДВ були правомірно включені до податкового кредиту, оскільки усі зазначені ТМЦ були використані в господарській діяльності позивача, про що відповідачу надавались усі необхідні підтверджуючі первинні документи. Стосовно неправомірного віднесення у 2022-2023 роках до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого при придбанні, зазначеного вище, дизельного пального на території України, в кількості 9 553,71 л на суму ПДВ 37 837 грн, суд першої інстанції вказав, що даний висновок зроблений перевіряючими з огляду на зазначені у п.2.1.2 акту №2 порушення, зокрема – через ненадання актів наданих послуг з перевезення, договорів-заявок та документів про оплату по описаних на ст.16-19 43 окремих вантажних перевезеннях, які на думку представника відповідача не були пов`язані з господарською діяльністю позивача. Проте як вже було зазначено вище, що усі зазначені перевезення були здійснені позивачем в межах його оподатковуваної господарської діяльності, на підтвердження чого ним подавались усі належні первинні документи (договори перевезення, заявки, акти виконаних робіт, СMR) разом із запереченнями на акт №1. Відтак, висновки відповідача у актах та відповідних ППР про заниження ПЗ, завищення від`ємного значення по ПК та, відповідно, донарахування (збільшення) грошового зобов`язання по ПДВ є необгрунтованими. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ППР від 04.07.2025 форми «В4» №0207182407, форми «Р» №0207172407 є протиправними, тому підлягають скасуванню.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішення суду пешої інстанції не містить обгрунтування щодо скасування винесеного контролюючим органом податкового повідомлення-рішення у частині встановленого порушення щодо заниження суми доходу за відповідні звітні періоди. Вказує, що на порушення п.177.2, п.п.177.4.5 п.п.177.4.6. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (діючого станом на 2019 рік) СГД-ФО ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2019 рік на суму 1242272,79 грн, внаслідок включення до складу валових витрат, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажні автомобілі). Звертає увагу на те, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів. Таким чином, витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт сідельних тягачів з напівпричепами, які у своєму поєднанні є вантажним автомобілем, не відносяться до витрат підприємця. Вказує, що до моменту реалізації/використання ТМЦ в межах господарської діяльності та отримання у зв`язку з цим доходу, відсутні підстави відносити суми на придбання товарів до складу витрат звітного періоду. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано факт відсутності сформованого доходу по відповідних операціях у звязку з тим, що оплата за послуги не надходила відповідно до умов договору. В ході проведення перевірки підприємцем не надано актів виконаних робіт встановленої форми (КБ-2) на вищевказані послуги, згідно яких можливо встановити обсяг виконаних робіт, кількість, вартість та назву використаних матеріалів. Вважає, що будь-яка розумна економічна причина (ділова мета) в розумінні пп.14.1.231 та пп. 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПКУ в СПД-ФО ОСОБА_1 для ремонту чи будівництва вказаних нежитлових приміщень відсутня. Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 11 до Порядку) щодо наявності у підприємця рухомого та нерухомого майна, яке використовується у підприємницькій діяльності в кількості 29 шт. Зазначає, що обов`язок платника податків повідомити про кожен об`єкт оподаткування та/або об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням або через який провадиться діяльність не зникає після спливу десятиденного терміну встановленого п.8.4 розділу V Порядку №1588, тому неподання повідомлення форми № 20-ОПП вважається триваючим порушенням норм чинного законодавства.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що сам по собі акт перевірки без посилання на первинні документи, розрахунки, тощо, не може слугувати достатнім і допустимим доказом заниження позивачем валового доходу. Зауважує, що ні в актах перевірки, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі відповідач не зазначив, яким чином контролюючий орган дійшов висновку, що придбані товарно-матеріальні цінності є витратами на утримання вантажних автомобілів, а не на ремонт вантажних автомобілів. Зазначає, що позивачем були правомірно включені до валових витрат витрати на придбання пального за 2022-2023 роки, оскільки таке пальне було використано ним виключно в господарських оподатковуваних операціях.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликалась на доводи в ній викладені.
Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст. 77 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, відповідно до наказу №745-п від 04.03.2025,виданого ГУ ДПС у Волинській області та наказу про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Волинській області №1000-п від 20.03.2025, плану–графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2025 рік, направлення №1338 та №1339 від 14.03.2025, виданих ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності суб`єкта підприємницької діяльності (далі – СПД) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2023, із врахуванням вимог п.102.1, п.102.3 ст.102 ПК України.
Про проведення документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 проінформовано письмовим повідомленням від 04.03.2025 №244, яке направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано платником 10.03.2025.
Копія наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано платником 10.03.2025.
Направлення ГУ ДПС у Волинській області №1338, №1339 від 14.03.2025 на проведення документальної планової виїзної перевірки пред`явлено 17.03.2025 під підпис довіреній особі Товту С.С. (довіреність від 25.01.2023 терміном до 25.01.2026).
Перевірку проведено з відома ОСОБА_1 та в присутності довіреної особи ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Перевірка проводилась з 17.03.2025 по 28.02.2025, термін проведення перевірки не продовжувався.
За результатами проведеної перевірки представниками відповідача було складено акт від 04.04.2025 №9865/03-24-07/2113704819 (далі - акт №1).
Згідно з висновками акту №1 позивачу ставилися у вину такі порушення:
- занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення діяльності на загальну суму 348 783,24 грн, в т.ч за 2019 рік на 244 323,98 грн, за 2022 рік на 68 522,04 грн та за 2023 рік на 35 937,22 грн;
- занижено військовий збір на загальну суму 29 065,27 грн, в т.ч. за 2019 рік – 20 369,33 грн, за 2022 рік – 5 710,17 грн та за 2023 рік – 2 994,77 грн;
- неподання повідомлення за формою №20-ОПП щодо наявності у підприємця рухомого та нерухомого майна в кількості 29 шт. та несвоєчасне подання повідомлення за формою 20-ОПП в кількості 11 шт.;
- п.189.1 ст.189, п.198.5 «г» ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України – донараховано ПДВ на загальну суму 299 242,00 грн за травень 2020 року – 704,00 грн, за листопад 2020 року – 18 414,00 грн та за вересень 2023 року – 280 124 грн та зменшено залишок від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) за травень 2020 року – на 18 239 грн, за листопад 2020 року – на 5 867,00 грн., за вересень 2023 року – на 89 054,00 грн та за грудень 2023 року – на 58 934,00 грн;
- нереєстрація в Єдиному реєстрі 47 податкових накладних по операціях, що оподатковуються за ставкою 0% та не виписані і не зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 513 498,00 грн з розбивкою по місяцях за період з січня 2019 рік по грудень 2023 рік.
Вважаючи, що висновки акту №1 про порушення позивачем вказаних норм законодавства є необґрунтованими, не базуються на фактичних обставинах (без врахування усіх первинних документів) та зроблені у зв`язку із неправильним тлумаченням норм податкового законодавства, позивачем були подані заперечення на акт №1 разом із первинними документами.
Враховуючи подані заперечення відповідачем було ухвалено рішення провести додаткову документальну позапланову виїзну перевірку за той же період діяльності з метою дослідження питань, що стали предметом заперечення.
Листом №1416/12/03-24-07-20 від 06.05.2024 ГУ ДПС у Волинській області позивача було повідомлено про розгляд заперечень 15.05.2025 о 08:30 в приміщенні Головного управління ДПС у Волинській області (м. Луцьк, Київський майдан, 4).
Розгляд заперечення відбувався в приміщенні Головного управління ДПС у Волинській області (м. Луцьк, Київський майдан, 4) 15.05.2025 о 08:30 комісією з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок.
За результатами розгляду комісією з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок ГУ ДПС у Волинській області, у зв`язку з наданням додаткових документів, що не були досліджені під час перевірки та пояснень платника, прийнято рішення щодо проведення повторної перевірки.
Про прийняте рішення було повідомлено ОСОБА_1 листом ГУ ДПС у Волинській області №1533/12/03-24-07-20 від 15.05.2025.
На підставі п.75.1 ст.75, пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, у зв`язку із поданням ФОП ОСОБА_1 заперечення (вх. №17299/6 від 02.05.2025) на акт документальної планової виїзної перевірки від 04.04.2025 №9865/03-20-24- 07/ НОМЕР_1 , відповідно до наказу №1715-п від 16.05.2025, виданого ГУ ДПС у Волинській області, направлення №2561 від 19.05.2025, виданого ГУ ДПС у Волинській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2023, із врахуванням вимог п.102.1, п.102.3 ст.102 ПК України, з метою дослідження питань, що стали предметом заперечення.
Копія наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки вручено довіреній особі ОСОБА_3 27.05.2025.
Направлення ГУ ДПС у Волинській області №2561 від 19.05.2025 на проведення документальної планової виїзної перевірки пред`явлено 27.05.2025 під підпис довіреній особі ОСОБА_3 .
Перевірку проведено з відома ОСОБА_1 та в присутності довіреної особи ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Перевірка проводилась з 27.05.2025 по 02.06.2025, термін проведення перевірки не продовжувався.
Результатом такої перевірки був акт №16323/03-20-24-07/ НОМЕР_1 від 09.06.2025 року (далі - акт №2).
Документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення ОСОБА_1 :
- п.44.1 ст.44, пп.163.1.1. п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.177.1 п.177.2, п.п.177.4.1. пп.177.4.5. п.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 302 869,13 грн, в т.ч. за 2019 рік на 224 125,78 грн, за 2022 рік на 61 154,77 грн та 2023 рік на 17 588,58 грн;
- пп. 162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст.164, пп. 1.1 (1) пп. 1.2 (1) пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 25239,09 грн, в т.ч. за за 2019 рік – 18 677,15 грн, за 2022 рік – 5 096,23 грн та за 2023 рік – 1 465,72 грн;
- п.22.1 ст.22, п.63.3 ст.63 ПК України (із змінами та доповненнями) та п. 8.4 розділу VIII Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за №503/25280, а саме неподання Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 11 до Порядку) щодо наявності у підприємця рухомого та нерухомого майна в кількості 29 шт. та несвоєчасне подання повідомлення за формою №20-ОПП в кількості 11 шт;
- пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, ст.46, п.51.1 ст.51, пп.б п.176.2 ст.176 ПК України (із змінами та доповненнями), а саме несвоєчасне подання звіту І-ДФ за I квартал 2022 року; - п.189.1 ст.189, п.198.5 «г» ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1 п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України (зі змінами і доповненнями), внаслідок чого донараховано ПДВ, що сплаті до державного бюджету на за листопад 2020 рок – 9 305,00 грн та за вересень 2023 року суму ПДВ 236 780,00 грн та зменшено залишок від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) за листопад 2020 рок на 5 867,00 грн, за вересень 2023 року на 89 054,00 грн та за грудень 2023 року на 53 111,00 грн;
-пп 120-1.2. ст. 120-1, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), а саме: не реєстрація в Єдиному реєстрі 43 податкових накладних, по операціях, що оподатковуються за ставкою 0% та не виписані та не зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 356280 грн, в тому числі за листопад 2019 року – 3 204,00 грн, за липень 2020 року – 5 158,00 грн, за серпень 2020 року – 2 906,00 грн, за вересень 2020 року – 3 071,00 грн, за листопад 2020 року – 833,00 грн, за грудень 2020 року – 4 167,00 грн, за грудень 2021 року – 2 083,00 грн, за січень 2022 року – 98,00 грн, лютий 2022 року – 333,00 грн, за травень 2022 року – 330,00 грн, за червень 2022 року – 277,00 грн, за липень 2022 року – 136,00 грн, за серпень 2022 року – 3 480,00 грн, за вересень 2022 року – 26 814,00 грн, за жовтень 2022 року – 11 092,00 грн, за листопад 2022 року – 14 558,00 грн, за грудень 2022 року – 10 946,000 грн, за січень 2023 року – 273,00 грн, за березень 2023 року – 4 099,00 грн, за квітень 2023 року – 15 458,00 грн, за червень 2023 року – 3 333,00 грн, за липень 2023 року – 152 193,00 грн, за серпень 2023 року – 32 816,00 грн, за вересень 2023 року – 12 582,00 грн, за жовтень 2023 року – 924,00 грн, за листопад 2023 року – 15 476,00 грн, за грудень 2023 року – 29 640,00 грн.
На підставі вказаного акту ГУ ДПС у Волинській області були прийняті наступні рішення:
- ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, яким донараховано суму грошового зобов`язання з податком на доходи фізичних осіб на загальну суму 302 869,12 грн;
- ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0206802407, яким донараховано суму грошового зобов`язання з військового збору на 25 239,09 грн основного платежу та 2 523,91 грн штрафна санкція;
- ППР від 04.07.2025 форми «В4» №0207182407, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 142 165,00 грн;
- ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0207172407, яким донараховано суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 236 780,,00 грн основного платежу та 23 678,00 грн штрафна санкція;
- ППР від 04.07.2025 форми «ПН» №0207222407, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 146 200,00 грн за не реєстрацію 43 податкових накладних за ставкою « 0%» (по 3400 грн за кожну);
- ППР від 04.07.2025 форми «ПН» №0207232407, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 35 516,25 грн за не реєстрацію податкових за реалізацію ТМЦ на загальну суму 356 280,00 грн;
- ППР від 04.07.2025 форми «ПС» №0207212407, яким застосовано штрафну санкцію за неподання/несвоєчасне подання повідомлення за формою 20-ОПП щодо об`єктів рухомого та нерухомого майна, пов`язаних з оподаткуванням у розмірі 13 600,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки відбувається згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).
Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).
У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до пункту 86.5. статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
Підставою для проведення перевірки ГУ ДПС у Волинській області визначено пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст. 77 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, відповідно до наказу №745-п від 04.03.2025, виданого ГУ ДПС у Волинській області та наказу про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Волинській області №1000-п від 20.03.2025, плану–графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2025, направлення №1338 та №1339 від 14.03.2025 року виданих ГУ ДПС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності СПД ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2023, із врахуванням вимог п.102.1, п.102.3 ст.102 ПКУ.
Разом з тим, повторна перевірка здійснювалась на підставі п.75.1 ст.75, пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, у зв`язку із поданням ФОП ОСОБА_1 заперечення (вх. №17299/6 від 02.05.2025 року) на акт документальної планової виїзної перевірки від 04.04.2025 №9865/03-20-24- 07/ НОМЕР_1 , відповідно до наказу №1715-п від 16.05.2025, виданого ГУ ДПС у Волинській області, направлення №2561 від 19.05.2025, виданого ГУ ДПС у Волинській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2023, із врахуванням вимог п.102.1, п.102.3 ст.102 ПКУ, з метою дослідження питань, що стали предметом заперечення.
Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом були дотримані положення чинного законодавства щодо порядку призначення та проведення перевірки, вказані висновки суду першої інстанції не є предметом оскарження у суді апеляційної інстанції.
Щодо порушень на підставі яких було винесено податкове повідомлення-рішення від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, колегія суддів зазначає наступне.
У ППР № 0206782407 зазначено, що для перевірки правильності визначення валових витрат, що пов`язані з одержанням доходу використовувались рух коштів по розрахунковим рахункам підприємця, накладні на придбання товарів (робіт, послуг), шляхові листи, авансові звіти, ТТН, залишки ТМ, структура валових витрат 2019-2023 рр. та документально підтверджені розрахунки за поставлений товар (роботи, послуги), що були використані при здійсненні підприємницької діяльності.
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, встановлено їх завищення на 1 679 735,83 грн, в тому числі за 2019 рік на суму 1 242 272,79 грн, за 2022 рік на суму 339 748,70 грн та за 2023 рік на суму 97 714,34 грн.
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 згідно структури валових витрат та наданих первинних документів, придбано запчастини, мастила до вантажних транспортних засобів та послуги по ремонту даних вантажних автомобілів за 2019 рік на суму 1 225 809,89 грн.
Також, згідно аналізу наданих звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до суми даних звітів за 2019 р. включено вартість запчастин та ремонтів вантажних транспортних засобів, згідно наступних авансових звітів:
- №AO-0000018 від 13.03.2019 на суму 64,68 грн,
- №АО-0000184 від 15.03.2019 на суму 15778,13 грн,
- №AО-90159 від 23.03.2019 на суму 202,77 грн,
- №AО-90161 від 28.03.2019 у на суму 417,32 грн.
Контролюючим органом встановлено, що на порушення п.177.2. п.п. 177.4.5 п.п. 177.4.6. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (діючого станом на 2019 рік) ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2019 рік на суму 1 242 272,79 грн внаслідок включення до складу валових витрат, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажні автомобілі).
Також перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат пов`язаних з господарською діяльністю. відображених у Додатках Ф-2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2022-2023 рр. встановлено, що згідно аналізу даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи «Державна митна служба України», Єдиного державного реєстру податкових накладних та видаткових накладних. ФОП ОСОБА_1 не виписано та не зареєстровано податкові та видаткові накладні на здійснені рейси міжнародного перевезення вантажу, які за даними митних декларацій та CMR здійснені протягом 2022 - 2023 років.
Під час перевірки платником не надано актів наданих послуг та договорів-заявок на перевезення вантажів вищевказаним автомобільним транспортом. Також згідно аналізу руху коштів по розрахунковим рахункам підприємця відсутня оплата даних перевезень, хоча згідно актів списання дизельного палива, подорожних листів та авансових звітів за 2022-2023 роки встановлено, що позивачем віднесено до складу валових витрат вартість використаного пального на дані рейси на суму 437 463,04 грн., в кількості 9553,71 л. дизпального.
Тобто, ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу валових витрат за 2022-2023 рр. вартість придбаного пального не пов`язаного з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця та з отриманням доходів за 2022 р. на суму 339 748,70 грн (7 281,37 л. дизельного пального придбаного на території України на загальну суму 339 748,70 грн) та за 2023р . на суму 97 714,34 грн. (2 272,34л. дизельного пального придбаного на території України на загальну суму 97 714,34 грн)
На порушення п.44.1 ст.44. п.177.2. п.п. 177.4.1. пл. 177.4.5. п.177.4 ст.177 ПК України, СПД ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2022 р. на суму 339 748,70 грн та за 2023 р. на суму 97 714.34 грн, внаслідок включення до складу валових витрат вартість дизельного пального, яке не використовувалось у господарській діяльності платника та не пов`язано з отриманням доходів.
На підставі наведеного, в Акті перевірки встановлено, що в порушення г. 44.1 ст.44, п.177.2, п.п.177.4.1. пл. 177,4.5. п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України (із змінами та доповненнями). ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2019 рік на 1 242 272,79 грн, за 2022 рік на 339 748,70 грн та за 2023 рік на суму 97 714,34 грн., внаслідок включення до складу валових витрат за 2022-2023 роки вартість дизельного пального, яке не використовувалось у господарській діяльності платника та не пов`язано з отриманням доходів та включенням до складу валових витрат за 2019 рік витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (вантажні автомобілі).
Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу відображеного в додатку Ф-2 до податкової декларації встановлено, що на порушення п.44.1 ст.44, ПП. 63. 1.1. п.163.1 ст. 163. П. 164.1 ст. 164. п.177.1 п. 177.2, п.п.1 77.4.1. пп.177.4.5. п.177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України (із змінами та доповненнями), підприємцем ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму |682 606,24 грн, в тому числі за 2019 р. на суму 1 245 143,20 грн, за 2022 р. на суму 339 748,70 грн та за 2023 р. на суму 97 714,34 грн.
Перевіркою правильності проведення остаточних розрахунків податку на доходи фізичних осіб за 2019-2023 рр., що підлягає сплаті до бюджету встановлено, що ФОГ ОСОБА_1 занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 302 869,13 грн., в тому числі за 2019 р. на 224 125,78 грн, 2022 р. на 61 154,77 грн та 2023 р. на 17 588,58 грн, чим порушено п.44.1 ст. 44, пп 163.1.1. п.163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, п.177.1 п. 177.2. п.п. 177.4.1., пп.177.4,5, п.177.4,6 п. 177.4 ст. 177 ПК України (із змінами та доповненнями).
Згідно з п.177.2. ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Зазначені норми встановлюють загальні правила обліку витрат фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі.
Водночас, підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Вказані у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Таким чином, згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції чинній до 22.05.2020) не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.
Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення, земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що до складу витрат фізичної особи-підприємця включаються, зокрема, витрати на паливо, запчастини та інші матеріали, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат відповідно до підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України. Водночас цей підпункт дозволяє включати до складу підприємницьких витрати на ремонт та експлуатацію майна (в тому числі автомобіль), що використовується в господарській діяльності.
Зазначені норми встановлюють загальні правила обліку витрат фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі.
У свою чергу, підпункт 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України є спеціальною нормою, що виключає із загального правила витрати на утримання основних засобів подвійного призначення.
Згідно із підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача не заперечується ГУ ДПС у Волинській області.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що транспортна діяльність є специфічною, оскільки власне транспорт не створює нових матеріальних продуктів, а транспортні послуги споживаються одночасно із процесом їх надання; отже, структура експлуатаційних витрат транспорту значно відрізняється від структури виробничих витрат галузей матеріального виробництва, а витрачання матеріально-технічних ресурсів прямим чином залежить від дорожніх та природно-кліматичних умов.
Виходячи із зазначених норм ПК України витрати на утримання засобів подвійного значення та витрати на проведення ремонту основних засобів мають різний податковий облік.
Податковий кодекс України не містить визначення, що саме розуміється під терміном «утримання основних засобів», а що вважається «ремонтом» та «технічним обслуговуванням», які ж витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту, оскільки наслідки понесення цих витрат в податковому обліку є різними, одні витрати відносяться до витрат підприємця, а інші ні.
Визначення терміну «утримання автомобіля» надано у пункті 26 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Мінінфраструктури від 26 липня 2013 року №550, а саме - забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.
Основними нормативними документами, що регламентують облік основних засобів, їх відображення у бухгалтерському обліку або міжнародній фінансовій звітності, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 (далі - П(С)БО 7), та Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року №561 (далі - Методичні рекомендації №561).
Відповідно до пунктів 14, 15 П(С)БО 7 первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів. Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Зі змісту пункту 29 Методичних рекомендацій № 561 слідує, що проведення модернізації передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, поліпшенню умов праці. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих частин об`єкта для підтримання їх у робочому стані.
При цьому, пункт 31 Методичних рекомендацій № 561 наводить такі приклади поліпшень: а) модифікація, модернізація об`єкта ОЗ з метою продовження строку його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) упровадження ефективнішого технологічного процесу, який дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, яка збільшує кількість місць (площі) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) або умови їх виконання.
Відповідно до Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 30 березня 1998 року №102 (далі - Положення №102) ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин; поточний ремонт (ПР) - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами)
Переліки робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення ТО, наведено в пункті 3.5 згаданого Положення, які включають: перевірку технічного стану; виконання робіт щодо підтримування належного зовнішнього вигляду; заправлення експлуатаційними рідинами; усунення виявлених несправностей; санітарну обробку ТЗ. Крім того, прибирально-мийні роботи виконуються за потребою, але обов`язково перед технічним обслуговуванням чи ремонтом; оброблення кузовів автомобілів спеціального призначення здійснюється відповідно до вимог та інструкцій на перевезення даного виду вантажів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що ні в акті перевірки, ні в апеляційній скарзі контролюючий орган не конкретизував, яким чином контролюючий орган прийшов до висновку, що придбані товарно-матеріальні цінності є витратами на утримання вантажних автомобілів, а не на ремонт вантажних автомобілів.
Згідно з пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані витрати є безпосередніми витратами позивача, пов`язаними із веденням господарської діяльності, з метою отримання прибутку, тому позивачем обґрунтовано віднесено такі витрати до складу витрат звітного періоду.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-ІХ (далі - Закон № 466-ІХ, набрав чинності) внесено, зокрема, зміни до пп.177.4.5 та пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, якими виключено поняття «подвійного призначення» та норму щодо заборони включення платником до складу валових витрат витрати на утримання вантажних автомобілів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що перевірка позивача проведена у травні-червні 2025 року, коли Закон № 466-ІХ вже був чинним.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що позивач правомірно відніс до складу валових витрат за 2019 рік витрати на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажні автомобілі) на суму 1 242 272,79 грн. 
Стосовно підтвердження витрат на придбання дизпалива у 2022 - 2023 роках, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до норм, які зазначені вище слідує, що для набуття права на обліковування витрат відповідно до положень зазначеної статті має бути наявним прямий зв`язок між понесеними витратами з отриманим доходом.
При цьому, зазначені у вказаній правовій нормі види витрат умовно можна віднести до категорій: прямі матеріальні витрати, на оплату праці, на сплату ЄСВ, інші витрати (загальновиробничі, адміністративні тощо).
Прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).
З огляду на вищевикладене для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.
Таким чином, визначальною ознакою для можливості формування позивачем витрат за окремий рік є наявність закінченого циклу господарських правовідносин, які починаються з моменту придбання товару для виготовлення кінцевого продукту та закінчуються фактом його реалізації в цьому ж році.
Отже, положення статті 177 ПК України вказують на те, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є безпосередній зв`язок з отриманням доходу. Фізична особа - підприємець до складу витрат має право включати документально підтверджені витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням такого доходу.
Наказом Міністерства фінансів України від 2 жовтня 2015 року №859, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1298/27743, було затверджено форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (далі - Інструкція).
Додатки є складовою частиною декларації і без декларації не є дійсними.
Додатки заповнюються та подаються виключно за наявності доходів (витрат), розрахунок яких міститься у цих додатках (пункт 2 глави ІІ Інструкції). Пунктом 7 глави ІІ Інструкції передбачено, що достовірність даних декларації та додатків підтверджується власноручним підписом фізичної особи - платника податку або особи, уповноваженої на заповнення декларації. Главою ІV Інструкції врегульовано порядок заповнення додатків до декларації.
Пункт 3 цієї глави Інструкції передбачає, що у додатку Ф2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» до декларації: 1) у розділі I «Доходи від провадження господарської діяльності», який заповнюється ФО - підприємцями, зазначаються: доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, що відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у графі 2 назви та у графі 3 - коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за провадження якого одержано дохід; у графі 4 - сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності; у графах 5-7 - сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, амортизаційні відрахування).
Таким чином, у додатку Ф2 декларації відображаються документально підтверджені витрати на придбання лише тих ТМЦ, які були реалізовані або використані у виробництві продукції/наданні послуг протягом звітного періоду, за який подається декларація.
Така вимога кореспондує із положеннями статті 177 ПК України, яка вказує на те, що до складу витрат у звітному періоді включаються лише документально підтверджені витрати, пов`язані з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності.
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, відображених у Додатках Ф-2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2022-2023 роки встановлено, що згідно аналізу даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи «Державна митна служба України», Єдиного державного реєстру податкових накладних та видаткових накладних, ФОП ОСОБА_1 не виписано та не зареєстровано податкові та видаткові накладні на здійснені рейси міжнародного перевезення вантажу, які за даними митних декларацій та CMR здійснені протягом 2022 - 2023 років, детальний перелік яких наведено на 16-19 сторінках акту позапланової перевірки.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем на заперечення на акт від 04.04.2025 № 9865/03-24-07/2113704819 було надано усі необхідні завірені копії відповідних договорів перевезення, додаткових угод, договорів-заявок на перевезення, заявок на перевезення, CMR-накладних, актів надання послуг по усіх зазначених перевезеннях, документів про оплату частини послуг з перевезення, податкових накладних з квитанціями про відправку, первинних документів по міжнародних перевезеннях.
Відповідач із аналізу руху коштів по розрахунковим рахункам підприємця встановив, що відсутня оплата даних перевезень, хоча згідно актів списання дизельного палива, подорожних листів та авансових звітів за 2022-2023 роки слідує, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу валових витрат вартість використаного пального на дані рейси на суму 437 463,04 грн, в кількості 9 553,71 л дизельного палива.
Щодо наведеного колегія суддів зазначає, що згідно договірних умов по окремих перевезеннях, оплата ще не настала, оскільки була відстрочена з огляду на воєнний стан, що підтверджується доданими договорами. Тобто, умови договору перевезення виконані, однак у зв`язку із військовим станом оплата не здійснена, дані обставини передбачені договором.
Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що позивачем були правомірно включені до валових витрат витрати на придбання пального за 2022-2023 роки, оскільки таке пальне було використано ним виключно в господарських оподатковуваних операціях, а відповідачем надані первинні документи досліджені не у повному обсязі.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407 є протиправним, тому таке слід скасувати.
Стосовно ППР від 04.07.2025 №0206802407, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
ФОП ОСОБА_1 відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 ПКУ) є платником військового збору.
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України (підпункт 1.2 пункт 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України), зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп.163.1.1 ПК України).
Відповідно до пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування у фізичної особи є дохід, отриманих фізичною особою – підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 ПК України.
Об`єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи – підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).
Ставка збору складає 1,5 % об`єкта оподаткування, (підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
Згідно з абзацом «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники – фізичні особи зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.
Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи – підприємці (далі - Порядок) затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218.
Перевіркою правильності визначення бази оподаткування та повноти нарахування військового збору з доходів, отриманих фізичною особою – підприємцем від провадження господарської діяльності встановлено, що ФОП ОСОБА_1 внаслідок порушень зазначених у п. 3.1.2 акту занижено суму чистого оподатковуваного доходу та відповідно базу оподаткування військовим збором за за 2019 рік на суму 1 245 143,20 грн, за 2022 рік на суму 339 748,70 грн та за 2023 рік на суму 97 714,34 грн, чим порушено пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст.164, пп. 1.1 (1) пп. 1.2 (1) пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого СГД ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору в сумі 25239,09 грн, в т.ч. за 2019 рік – 18 677,15 грн, за 2022 рік – 5 096,23 грн та за 2023 рік – 1 465,72 грн.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що дане ППР безпосередньо пов`язане із заниженням чистого оподатковуваного доходу, щодо якого винесено ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407.
Таким чином, оскільки відповідачем протиправно винесено ППР від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, тому необгрунтованими є висновки щодо ненарахування та несплати до бюджету військового збору, з огляду на що ППР форми «Р» від 04.07.2025 №0206802407 також слід визнати протиправним та скасувати.
Стосовно порушень, на підставі яких відповідачем винесено ППР від 04.07.2025 №0207212407, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України одним зі способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктом оподаткування відповідно до пункту 22.1 статті 22 ПК України можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 р. за №503/25280 (далі – Порядок № 1588).
Порядок передбачає, що платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 11 до Порядку № 1588) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Відповідно до п.63.3 ст.63 ПК України платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Згідно з п. 117.1 ст. 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених ПКУ, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень.
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 11 до Порядку) щодо наявності у підприємця рухомого та нерухомого майна, яке використовується у підприємницькій діяльності в кількості 29 шт. та несвоєчасно подано повідомлення за формою №20-ОПП в кількості 11 шт., чим порушено п.22.1 ст.22, п.63.3 ст.63 ПК України (зі змінами та доповненнями) та п.8.4 розділу VIII Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за №503/25280.
Відповідно до п.8.4 розділу VІІІ Порядку №1588 форма №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку.
Встановлені у пункті 8.4 розділу VIII Порядку №1588 правила щодо можливості подання узагальнюючої інформації про однотипні об`єкти в одному повідомленні за формою 20-ОПП не означають, що штрафна санкція розраховується виходячи з кількості не поданих узагальнюючих повідомлень. Право узагальнювати інформацію належить саме платнику податків, а не контролюючому органу під час вирішення питання розміру штрафних санкцій.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з таблицею акту №2 відповідач застосовує штраф за зазначене порушення по об`єктах рухомого майна (транспортні засоби), які були набуті у власність та почали використовуватись у господарській діяльності ще у 2004-2018 роках.
При цьому останній попередній період, який був перевірений відповідачем - 2017-2018 роки, про що складено акт від 04.11.2019 № 3718/03-20- 13/2113704819, де вказані зазначені транспортні засоби, як такі, що використовуються в господарській діяльності позивача.
Отже, відповідачу ще у 2018 році було відомо про дані факти (можливе неподання повідомлення за формою №20-ОПП).
Відповідно до пп. 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.
З огляду на дану обставину колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що станом на 04.07.2025 минули строки притягнення до відповідальності, встановлені ст.102 ПК України, тому штраф за неподання повідомлення форми 20-ОПП за об`єкти, набуті у 2004-2018 роках, застосуванню не підлягає, а податкове повідомлення-рішення від 04.07.2025 форми «ПС» №0207212407 необхідно визнати протиправним та скасувати.
Стосовно зазначеного в акті перевірки № 2 порушення п.120-1.2. ст. 120-1, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України (із змінами та доповненнями), а саме: нереєстрація в Єдиному реєстрі 43 податкових накладних, по операціях, що оподатковуються за ставкою 0%та та не виписані та не зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, по яких реалізовано ТМЦ на загальну суму 356280 грн, в тому числі за листопад 2019 року - 3204 грн, за липень 2020 року - 5158 грн, за серпень 2020 року – 2906 грн, за вересень 2020 року - 3071 грн, за листопад 2020 року - 833 грн, за грудень 2020 року – 4167 грн, за грудень 2021 року – 2083 грн, за січень 2022 року - 98 грн, лютий 2022 року – 333 грн, за травень 2022 року - 330 грн, за червень 2022 року - 277 грн, за липень 2022 року - 136 грн, за серпень 2022 року – 3480 грн, за вересень 2022 року - 26814 грн, за жовтень 2022 року - 11092 грн, за листопад 2022 року - 14558 грн, за грудень 2022 року – 10946 грн, за січень 2023 року – 273 грн, за березень 2023 року - 4099 грн, за квітень 2023 року - 15458 грн, за червень 2023 року - 3333 грн, за липень 2023 року - 152193 грн, за серпень 2023 року – 32816 грн, за вересень 2023 року - 12582 грн, за жовтень 2023 року - 924 грн, за листопад 2023 року - 15476 грн, за грудень 2023 року – 29640 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне
За приписами пункту 201.1. статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За визначенням, наведеним підпунктом 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України єдиний реєстр податкових накладних – це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/ послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань (пункт 201.7 статті 201 ПК України).
Згідно з пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
В межах цієї справи спірним є питання щодо наявності/відсутності підстав для донарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість за спірними господарськими операціями та застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позиція відповідача щодо застосування штрафу за не реєстрацію податкових накладних за ставкою « 0%» є суперечливою, оскільки податковий орган стверджує, що вказані перевезення були здійснені не в межах господарської діяльності, у зв`язку з чим він відмовляє позивачу у віднесенні витрат по цих рейсах до валових витрат.
Однак, відповідач, водночас зобов`язує позивача реєструвати податкові накладні по цих же рейсах, що можливо виключно у ході провадження саме господарської оподатковуваної діяльності.
При цьому, ні акти перевірки, ні податкове повідомдлення-рішення не містять розрахунку застосовуваної суми штрафу – 145 200,00 грн, а також ставки штрафу, яка була застосована відповідачем.
Відповідач лише зазначив, що за кожен факт не реєстрації, відповідач застосовує 3 400,00 грн.
Однак, ч.4 п.102-1.2 ст.102-1 ПКУ встановлює відповідальність за не реєстрацію ПН складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, - 5% від обсягу постачання без ПДВ, але не більше 3 400,00 грн, тобто відповідачем одразу застосовано максимальний розмір штрафу.
Крім того, як вже зазначалось вище, відповідачу були подані акти надання послуг, транспортні накладні, заявки та договори перевезень по зазначених 43 рейсах, з яких чітко можна встановити вартість кожного перевезення, а відтак і «обсяг постачання».
Разом з тим, відповідач по кожному перевезенню застосував ставку штрафу у 3 400,00 грн, незважаючи на надані документи, якими зафіксовано обсяги постачання, при цьому застосування ставки 5% буде менше за суму штрафу у 3 400,00 грн.
Отже, відповідач зобов`язаний був встановити обсяг постачання і застосувати до нього ставку у розмірі « 5%» і лише у тому випадку коли отримана сума перевищує суму у 3 400,00 грн суму штрафу слід обмежити цією граничною межею.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що застосування максимальної ставки у 3 400,00 грн з мотиву не встановлення обсягу постачання слід визнати таким, що не відповідає вищевказаній нормі ПК України.
Стосовно порушення п.120-1.2. ст. 120-1, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України, щодо не реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, по яких реалізовано ТМЦ на суму 356 280,00 грн, в тому числі за листопад 2019 року – 3 204,00 грн, за липень 2020 року – 5 158,00 грн, за серпень 2020 року – 2 906,00 грн, за вересень 2020 року – 3 071,00 грн, за листопад 2020 року – 833,00 грн, за грудень 2020 року – 4 167,00 грн, за грудень 2021 року – 2 083,00 грн, за січень 2022 року – 98,00 грн, лютий 2022 року – 333,00 грн, за травень 2022 року – 330,00 грн, за червень 2022 року – 277,00 грн, за липень 2022 року – 136,00 грн, за серпень 2022 року – 3 480,00 грн, за вересень 2022 року – 26 814,00 грн, за жовтень 2022 року – 11 092,00 грн, за листопад 2022 року – 14 558,00 грн, за грудень 2022 року – 10 946,000 грн, за січень 2023 року – 273,00 грн, за березень 2023 року – 4 099,00 грн, за квітень 2023 року – 15 458,00 грн, за червень 2023 року – 3 333,00 грн, за липень 2023 року – 152 193,00 грн, за серпень 2023 року – 32 816,00 грн, за вересень 2023 року – 12 582,00 грн, за жовтень 2023 року – 924,00 грн, за листопад 2023 року – 15 476,00 грн, за грудень 2023 року – 29 640,00 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що відповідачем не надано розрахунок суми застосовуваного штрафу у 35 516,25 грн, тому суд позбавлений можливості встановити яку саме ставку було застосовано та який розмір штрафу по кожній окремій податковій накладній, щоб проаналізувати правомірність даного штрафу.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що податкові повідомлення-рішення №0207232407 та №0207222407 є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо встановлених за результатами документальної перевірки порушень в частині декларування сум податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Згідно з п. 198.5. ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/ послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Отже, якщо товари (послуги, необоротні активи) придбаваються для повного або часткового використання в операціях, зазначених у підпунктах "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 Кодексу, платник податку на дату їх придбання включає сплачену/ нараховану при придбанні таких товарів/послуг суму ПДВ до складу податкового кредиту (за умови своєчасної реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН). При цьому платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на відповідний обсяг придбаних товарів (послуг, необоротних активів), що призначені для використання в операціях, визначених у підпунктах "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 Кодексу, та не пізніше останнього дня звітного періоду скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН.
Стосовно порушень в частині операцій з придбання будівельних матеріалів, послуг будівництва та інших товарно-матеріальних цінностей перевіркою встановлено, що протягом 2019-2023 років ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту відповідних періодів було включено ПДВ в сумі 357 270,00 грн, з вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не використовувалися у господарській діяльності платника.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи – це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Згідно з п.2.4 цього Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім.
Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.
Наслідки в бухгалтерському та податковому обліку податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.
Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 14.1.36. господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.
Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника та лише за таких умов платник податку має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. У разі встановлення, що ділова мета господарської операції є недобросовісною (зокрема, у випадку збитковості операції з причин реалізації товару нижче собівартості без наявності об`єктивних економічних підстав для цього) відповідна операція може бути кваліфікована як така, що вчинена поза межами господарської діяльності платника.
Наведене, однак, не означає обов`язкову прибутковість кожної окремої операції, адже у вказаній нормі йдеться не про позитивний фінансовий результат та не про прибуток як об`єкт оподаткування, а про дохід як один з елементів обчислення бази оподаткування.
Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту - приросту (збереження) активів та/або їх вартості, створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Збільшення витрат платника податку за наявності об`єктивної можливості до їх скорочення свідчить про позбавлення розумної економічної причини операції.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Зі встановленого у ПК України поняття ділової мети слідує, що обов`язково має бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція, принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань), має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Плануючи господарську діяльність, платник повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів.
Отже, мотивація суб`єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) – причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Згідно з пунктом 14.1.36 ПК України, господарська діяльність, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний результат, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик отримати збиток від конкретної операції. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначені в додатку № 1 до акту перевірки, ТМЦ були використані позивачем у господарській діяльності, зокрема, при будівництві та ремонті належних йому та орендованих приміщень, які ним використовуються у оподатковуваній господарській діяльності.
На підтвердження зазначеного відповідачу разом із запереченням на акт №1 надавались копії підтверджуючих документів, а саме:
- договір оренди нежитлових приміщень №31/01/2020 від 31.01.2020, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 орендує у ТзОВ «КСАС І В» нежитлові приміщення площею 1467,8 кв.м. разом з територією за адресою АДРЕСА_3 . Згідно даного договору капітальний ремонт приміщення може здійснювати орендар, за погодженням орендодавця;
- докази здійснення з ремонту даного орендованого приміщення які проводились в серпні – грудні 2022 року;
- договір №01/12/2022 від 01.12.2022.
Для здійснення ремонтних робіт щодо обшиття фасаду та даху металопрофілем вищезазначеного орендованого приміщення СПД ОСОБА_1 було використано будівельні матеріали на суму 287 410,84 грн.
Для здійснення ремонтних робіт даного приміщення та проведення води в дане приміщення протягом 2022-2023 років було використано будівельних матеріалів на суму 470 156,02 грн.
У 2023 році в орендованому приміщенні СПД ОСОБА_1 було здійснено роботи з монтажу, демонтажу металопрофілю, монтажу парапетів, водостоку та інші роботи, згідно договору підряду №10/08 від 10.08.2023 з ТзОВ «Будторг-Луцьк» та актів надання послуг №93 від 05.09.2023 та №142 від 08.11.2023. Вартість наданих послуг становить 59 441,67 грн.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ФОП ОСОБА_1 проведено ремонт будівлі в АДРЕСА_4 , що розташована на земельній ділянці придбаної, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.12.2006 фізичною особою ОСОБА_1 .
Для здійснення будівельних робіт та монтажних послуг на даному об`єкту було використано будівельні матеріали на суму 1 102 066,40 грн та укладено наступні договори:
- договір надання послуг №01/09 від 01.09.2023 між СГД ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 . Згідно даного договору ФОП ОСОБА_4 здійснював будівельні та монтажні роботи на об`єкті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
- договір надання послуг №01/12 від 01.12.2023 між СГД ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 . Згідно даного договору та акту виконаних робіт, ФОП ОСОБА_5 здійснено електромонтажні роботи.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно вказав, що зазначені суми ПДВ були правомірно включені до податкового кредиту, оскільки усі зазначені ТМЦ були використані в господарській діяльності позивача, про що відповідачу надавались усі необхідні підтверджуючі первинні документи.
Стосовно неправомірного віднесення у 2022-2023 роках до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого при придбанні, зазначеного вище, дизельного пального на території України, в кількості 9 553,71 л на суму ПДВ 37 837 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Даний висновок контролюючого органу зроблений з огляду на зазначені у п.2.1.2 акту №2 порушення, зокрема – через ненадання актів наданих послуг з перевезення, договорів-заявок та документів про оплату по описаних на ст. 16-19 43 окремих вантажних перевезеннях, які на думку відповідача, не були пов`язані з господарською діяльністю позивача.
Проте як вже було зазначено вище, що усі зазначені перевезення були здійснені позивачем в межах його оподатковуваної господарської діяльності, на підтвердження чого ним подавались усі належні первинні документи (договори перевезення, заявки, акти виконаних робіт, СMR) разом із запереченнями на акт №1.
Відтак, висновки відповідача у актах перевірки та відповідних податкових повідомленнях-рішеннях про заниження ПЗ, завищення від`ємного значення по ПК та, відповідно, донарахування (збільшення) грошового зобов`язання по ПДВ є необгрунтованими.
Враховуючи вищенаведене, колегіяч суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 04.07.2025 форми «В4» № 0207182407, форми «Р» №0207172407 є протиправними та підлягають скасуванню.
З врахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність податкових повідомлень-рішень від 04.07.2025 форми «Р» №0206782407, форми «Р» №0206802407, форми «В4» №0207182407, форми «Р» №0207172407, форми «ПН» №0207222407, форми «ПН» №0207232407, форми «ПС» №0207212407.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 140/8446/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. П. Мандзій  	
Повне судове рішення складено 11 березня 2026 року