ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2451/26 Справа № 176/552/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя. 
Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2015 року по 10 червня 2024 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період перебування у шлюбі, а саме 09 вересня 2021 року за спільні кошти було придбано автомобіль марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 09.09.2021 року, власником даного транспортного засобу є ОСОБА_1 . Вартість транспортного засобу, згідно звіту про оцінку вартості колісного транспортного засобу становить 361438,00 грн. Враховуючи що вказаний автомобіль придбаний у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя та перебуває у володіння та користування відповідача, позивач вважає за необхідне звернутися до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації вартості частини автомобіля в розмірі 180719,00 грн. Також просить стягнути судові витрати. 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ринкової вартості за 1/2 частку спільного майна подружжя, а саме: автомобіль марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 року випуску, в розмірі 180 719 (сто вісімдесят тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.  Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, вважав належним та допустимим доказом що підтверджує ринкову вартість транспортного засобу марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 року випуску, визначеної у Звіті про оцінку вартості колісного транспортного засобу RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , від 10 грудня 2024 року, ринкова вартість якого складає станом на 10.12.2024 року - 361 438,00 грн , що відповідає правовому висновку Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18). Таким чином суд першої інстанції, вважав за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію за 1/2 частки вартості вищевказаного автомобіля у розмірі 180719,00 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме: 
- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1 частини вартості автомобіля в сумі 127 330,915 гривень;
- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну допомогу адвоката в сумі 1 000 гривень;
- В стягненні ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат понесених на сплату судового збору та витрат понесених на оплату проведеної оцінки т/з - відмовити;
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні витрати на оплату проведення судової експертизи в сумі 1910.16 гривень відповідно до рахунка фактури від 26.02.2025 року,
- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні витрати на правову допомогу адвоката в сумі 15 000 гривень понесених в суді першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2015 року по 10 червня 2024 року, який розірвано за рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10.06.2024 (справа № 176/1159/24), та яке набрало законної сили 11.07.2024. (а.с. 12-13, 23)
Від шлюбу, подружжя мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.11)
Під час сумісного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі позивачка з відповідачем на спільні кошти подружжя придбали 09.09.2021 автомобіль RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , сірого кольору, 2011 року випуску. 
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 09.09.2021, власником вищезазначеного транспортного засобу є ОСОБА_1 . (а.с.14)
Спроби поділити майно в досудовому порядку не дали результату. Сторони не можуть дійти консенсусу щодо розміру виплати позивачу відповідачем грошової компенсації, то є необхідність такого поділу судом. 
Згідно Звіту, який надала суду Позивачка, про оцінку вартості колісного транспортного засобу RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , від 10 грудня 2024 року, ринкова вартість вказаного автомобіля (що був у користуванні) без урахування ПДВ, станом на 10.12.2024 року становить 361 438,00 грн. (а.с.15-22)
Не погодившись з даним звітом Відповідач надав суду висновок експерта від 26.02.205 року № СУ-19/126-25/3065-АВ, виданий судовим експертом Чернівецького НДКЦ МВС України, за результатами проведеної експертизи при візуальному огляді автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , вартість становить 254661,83 грн. (а.с.53-64)
В ході розгляду справи судом також встановлено, що спірний транспортний засіб ще під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (15 травня 2024 року) було продано Відповідачем ОСОБА_4 за 10 000 грн. 
На виконання ухвали суду першої інстанції, з ТСЦ МВС № 3245 до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшли документи, що стали підставою для реєстрації/перереєстрації транспортного засобу RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 . 
Згідно договору купівлі – продажу транспортного засобу № 3245/2024/4584207 від 15 травня 2024 року, власником транспортного засобу RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 є ОСОБА_4 . (а.с.100,101-102)
Одже ОСОБА_1 розпорядився автомобілем, який придбано сторонами у період шлюбу, на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_2 , а коштами розпорядився на власний розсуд не на користь сім`ї, то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що належним та допустимим доказом що підтверджує ринкову вартість транспортного засобу марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 року випуску, визначеної у Звіті про оцінку вартості колісного транспортного засобу RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , від 10 грудня 2024 року, ринкова вартість якого складає станом на 10.12.2024 року - 361 438,00 грн , що відповідає правовому висновку Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18). Таким чином суд першої інстанції, вважав за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову компенсацію за 1/2 частки вартості вищевказаного автомобіля у розмірі 180719,00 грн. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Разом з цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 264/2232/19 зробив висновок, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі – постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно не взяв до уваги висновок експерта від 26.02.2025 року №СЕ-19/126-25/3065-АВ, виданого судовим експертом Чернівецького НДКЦ МВС України, за результатами проведеної експертизи при візуальному огляді автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки суд першої інстанції в повній мірі надав пояснення щодо висновку експерта поданого відповідачем, з висновками якого погоджується колегія суддів. 
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 14 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова 

В.С. Городнича