Справа № 420/39918/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа – товариство з обмеженою відповідальністю “5АП” про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа – товариство з обмеженою відповідальністю “ 5АП”, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №51035300026490 від 19.11.2025 року, про відмову в продовженні строку перебування в Україні громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ;
зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , про продовження строку перебування в Україні та прийняти за результатами розгляду мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок помилкового тлумачення співробітниками ТОВ « 5АП» змісту відмітки на візі іноземця « 90 days staying», Позивачем було перевищено 90-денний строк перебування в Україні, за що Відповідачем було притягнуто Позивача до адміністративної відповідальності та накладено визначений чинним законодавством штраф, який сплачено Позивачем. Разом з тим, після перетину Позивачем кордону України, 13.08.2025 року, ТОВ « 5АП» негайно розпочало процедуру подання документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання Позивача у зв`язку з працевлаштуванням, для чого по перше, представники ТОВ « 5АП» звернулися до Одеського обласного центру зайнятості для оформлення продовження дозволу на застосування праці Позивача. Одеським обласним центром зайнятості 28.08.2025 прийнято рішення про продовження строку дії дозволу №3250 від 14.03.2025 на період з 14.09.2025 року по 13.03.2026 року. У зв`язку із закінченням дозволеного строку перебування Позивач звернувся до Відповідача із заявою про продовження строку перебування в Україні, до якої, ТОВ « 5АП» було подано пояснювальну записку, в якій зазначено, що Позивач має на меті подальшу роботу в Україні, на підставі наявності чинного дозволу на застосування праці та чинного трудового договору з ТОВ « 5АП». Крім того, ТОВ « 5АП», в пояснювальній записці було зазначено, що Позивач не мав умислу порушувати порядок перебування в Україні, а ТОВ « 5АП» надала і готова надати всі необхідні документи, що підтверджують наміри Позивач стосовно подальшої праці в Україні. За результатами розгляду заяви Відповідач, 19 листопада 2025 року, прийняв рішення №51035300026490 (далі – Рішення), яким, з посиланням на підпункт 2 пункту 25 Порядку продовження строку перебування чи тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства на території України або скорочення строку тимчасового перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 (далі – Порядок №150), відмовив Позивачу у продовженні строку перебування в Україні.
Позивач вказує, що з тексту Рішення вбачається, що він містить лише формальне посилання на підпункт 2 пункту 25 Порядку №150, без опису індивідуальних обставин справи та в ньому відсутні конкретні факти, які могли б свідчити про іншу, ніж заявлена Позивачем, мету перебування в Україні. Рішення не містить аналізу наданих Позивачем до заяви документів, зокрема, пояснювальної записки та гарантійного листа ТОВ « 5АП», трудового договору, реальності роботи Позивача, та не наводить конкретних фактів, які б підтверджували «іншу мету перебування». Рішення порушує право Позивача на законне перебування в Україні з метою подальшої роботи за трудовим договором, що підтверджено, власно, укладеним трудовим договором і продовженим чинним дозволом на застосування праці іноземця, та створює ризик застосування до нього заходів міграційного примусу.
Ухвалою суду від 08.12.2025 адміністративний позов залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив, у якому відповідач вказує, що відповідно до наявної в матеріалах особової справи копії візи ОСОБА_2 , зазначено, що віза є дійсною з 10.06.2025 до 07.09.2025, що становить 90 днів дозволеного строку перебування на території України. За приписами пункту 5 Постанови № 150 заява про продовження строку перебування на території України за формою згідно з додатком 1 (далі - заява) подається особисто повнолітнім дієздатним іноземцем або особою без громадянства чи законним представником повнолітньої недієздатної особи та приймаючою стороною територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем перебування іноземця або особи без громадянства не пізніше ніж за три робочих дні до закінчення встановленого строку перебування на території України. Водночас встановлено, що ОСОБА_2 в`їхав на територію України 13.08.2025 , однак із заявою про продовження строку перебування на території України звернувся лише 17.11.2025 , тобто після спливу дозволеного строку перебування, більш ніж через три місяці з дати закінчення дозволенного строку перебування 07.09.2025.
ГУ ДМС в Одеській області наголошує, що помилкове тлумачення співробітниками ТОВ « 5АП» змісту відмітки на візі іноземця « 90 days staying» жодним чином не може ставитись в обґрунтування підстав для порушення строків перебування ОСОБА_2 на території України. Окрім цього, на візі, що міститься в паспортному документі ОСОБА_2 чітко міститься інформація про термін дії візи, а саме «дійсна з 10.06.2025, дійсна до 07.09.2025» . Враховуючи викладене, посилання представника позивача на нібито помилкове тлумачення співробітниками ТОВ « 5АП» змісту відмітки на візі іноземця « 90 days staying» не може ставитись в обґрунтування неправомірності прийнятого відповідачем рішення.
Представником третьої особи надано пояснення, в яких зазначено, що сам факт звернення позивача після спливу строку перебування не є «автоматичною» підставою для відмови, а є процесуально врегульованою ситуацією: спочатку – адміністративна відповідальність, далі – розгляд заяви по суті на предмет наявності/відсутності обґрунтованих підстав і документів. Відзив не містить доказів, які підтверджували б існування «обґрунтованих підстав» вважати, що позивач має іншу мету перебування, ніж заявлена, та не спростовує ключову тезу позову: рішення є формальним, невмотивованим і прийнятим без належної оцінки поданих документів і фактичних обставин. Лист ДМС України додатково підтверджує, що в ситуаціях порушення строків перебування орган не звільняється від обов`язку розглянути заяву по суті після притягнення до відповідальності, провести перевірки та прийняти рішення відповідно до Порядку №150.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 є громадянином Республіки Індія, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.08.2025 року в`їхав на територію України на підставі виданої 10.06.2025 року посольством України в Республіці Індія візи типу D-04, строк дії 10.06.2025 до 07.09.2025.
14.11.2025 року ГУ ДМС в Одеській області стосовно ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.203, ч. 2ст. 2025 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановами від 14.11.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. та у розмірі 3400 грн.
17.11.2025 року громадянин Республіки Індія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про продовження строку перебування на території України.
19.11.2025 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №51035300026490 про відмову в продовженні строку перебування в Україні громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 .
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773 VI) іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.
Частина перша статті 17 Закону № 3773-VI передбачає, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.
Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи:
1) письмові заяви іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, що подаються особисто до територіального органу чи до підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі їх утворення), за місцем проживання іноземця або особи без громадянства не менше ніж за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України;
2) документи, що підтверджують наявність підстав для подальшого перебування на території України;
3) паспортний документ іноземця або особи без громадянства та копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства, що містять особисті дані, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку. Особа, яка проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, а також зазначена у пункті 1-1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", може подати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо для отримання нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальної цілісності та суверенітету України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262;
4) паспорт (паспортний документ) приймаючої сторони (фізичної особи) або представника приймаючої сторони (юридичної особи);
5) документи, що підтверджують наявність достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.
Відповідно до пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок № 150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території :
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;
2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду , якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 150 строк перебування іноземців громадянства, які тимчасово перебувають на території України та осіб без (крім осіб, які відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" звільняються від реєстрації або реєструються у МЗС та його представництвах), продовжується ДМС, її територіальними органами за наявності обґрунтованих підстав (лікування, пологи, догляд за хворим членом родини, вимушена зупинка на території України у зв`язку з надзвичайними обставинами, оформлення спадщини, наявність підстав для оформлення посвідки на постійне чи тимчасове проживання, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, а також інші обставини, що унеможливлюють виїзд іноземця або особи без громадянства) та за умови подання підтвердних документів - на період існування таких підстав.
Пункт 5 Порядку № 150 передбачає, що заява про продовження строку перебування на території України за формою згідно з додатком 1 (далі - заява) подається особисто повнолітнім дієздатним іноземцем або особою без громадянства чи законним представником повнолітньої недієздатної особи та приймаючою стороною територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем перебування іноземця або особи без громадянства не пізніше ніж за три робочих дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.
У разі подання іноземцем або особою без громадянства заяви із порушенням строків, встановлених абзацом першим цього пункту, але до закінчення встановленого строку перебування на території України, до заяви додаються документи, що підтверджують наявність підстав, що унеможливлюють їх виїзд з території України.
У разі порушення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування на території України заява приймається після притягнення іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони до адміністративної відповідальності.
Згідно з пунктом 16 Порядку № 150 рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування приймає керівник територіального органу ДМС або уповноважена ним особа стосовно іноземців або осіб без громадянства, які: 1) тимчасово перебувають на території України, - на строк до 180 днів з дати останнього в`їзду; 2) звернулися із заявами про надання дозволу на імміграцію або набуття громадянства на території України, - на строк, необхідний для розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію та оформлення посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 150 рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування приймає Голова ДМС або уповноважена ним особа стосовно іноземців та осіб без громадянства незалежно від строків їх перебування на території України , а також стосовно іноземців та осіб без громадянства, які: 1) зазначені в частині дев`ятнадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", після закінчення дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах, Держспецтрансслужбі, Національній гвардії; 2) є членами сім`ї іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині дев`ятнадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"; 3) зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", після досягнення 18-річного віку; 4) зазначені у пункті 3 цього Порядку.
Пункт 25 Порядку № 150 передбачає, що у продовженні строку перебування в Україні відмовляється в разі:
1) відсутності достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони;
2) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні;
3) коли іноземець або особа без громадянства не подали відповідного підтвердження підстав для подальшого перебування на території України;
4) коли дані, отримані з відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів державних органів, не підтверджують подану іноземцем або особою без громадянства інформацію;
5) подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;
6) коли виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою (включаючи витрати, пов`язані з видворенням або реадмісією), фізичними або юридичними особами, або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду в Україну;
7) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;
8) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
Як встановлено судом, 19.11.2025 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №51035300026490 про відмову в продовженні строку перебування в Україні громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , на підставі підпункту 2 пункту 25 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.
Тобто, оскаржуване рішення прийняте у зв`язку з тим, що є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач разом із заявою про продовження строку перебування в Україні надавав копію трудового договору та дозволу на застосовування праці, дійсний до 13.03.2026 року.
В той же час, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_2 мав інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують наведену позивачем мету звернення до міграційного органу із заявою про продовження строку перебування на території України, та, що рішення про відмову у продовженні строку перебування позивача в Україні, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі №420/2831/19.
Крім того, з аналізу норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, вбачається, що п. 25 Порядку № 150 передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у продовженні строку перебування в Україні, серед яких відсутня така підстава як подання заяви після закінчення дозволеного строку перебування в Україні.
Відтак, суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №51035300026490 від 19.11.2025 року, про відмову в продовженні строку перебування в Україні громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , про продовження строку перебування в Україні та прийняти за результатами розгляду мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 р. у справі №910/3907/18.
При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що мета, з якою особа звертається до адміністративного суду – це захист її прав, який може бути досягнений лише остаточним вирішення спору, який виник між особою та суб`єктом владних повноважень.
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позову сплачений судовий збір в розмірі 1221,20 грн. за квитанцією від 28.11.2025 року. 
Враховуючи викладене, та те що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДМС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1221,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа – товариство з обмеженою відповідальністю “5АП” про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №51035300026490 від 19.11.2025 року, про відмову в продовженні строку перебування в Україні громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 .
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Індія ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , про продовження строку перебування в Україні та прийняти за результатами розгляду мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Стягнути з Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (код ЄДРПОУ 37811384, 65045, м.Одеса, вул.Преображенська,44);
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – товариство з обмеженою відповідальністю “5АП” (код ЄДРПОУ 40730384, адреса: вул. Преображенська, буд. №30, офіс 9, м. Одеса, 65082).

Суддя П.П.Марин