Справа № 159/7727/25 	Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/320/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Карпук А.К., Матвійчук Л.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 понесених додаткових витрат на трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в загальному розмірі 33 865 гривень.
Вказувала, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами розірваний 19.01.2016. Після розірвання шлюбу сторони відновили подружні стосунки і у них народилася третя дитина дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 . У 2025 році сторони припинили проживати однією сім`єю, діти залишилися проживати з позивачем. Відповідач на підставі судових рішень сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 в розмірі по 3000 гривень щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_8 в розмірі 2500 гривень щомісячно.
Протягом 2024 та 2025 років позивач понесла додаткові витрати на утримання дітей: 26850 гривень на оплату за перший семестр навчання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 у Львівському національному університеті імені Івана Франка; 22800 гривень на оплату вартості лікування сина ОСОБА_7 (встановлення ОСОБА_9 та його видалення), необхідного дитині у зв`язку із отриманою травмою перелом обох кісток лівого передпліччя; 17915 гривень на оплату вартості поглибленого навчання англійської мови дочки ОСОБА_8 в центрі раннього розвитку «Мудрик».
Оскільки із батьком дітей не вдалось досягнути домовленості щодо відшкодування половини понесених витрат, позивач просить стягнути кошти у судовому порядку.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4020 гривень.
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, жодною із сторін не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в означу вальній частині не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду, в оскарженій частині, залишити без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 23 лютого 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2007, в шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.03.2008 та серії НОМЕР_2 від 18.11.2011).
На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.01.2016 шлюб між сторонами розірваний.
Після розірвання шлюбу сторони відновили подружні відносини та з 2018 до січня 2025 року проживали разом однією сім`єю. Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народилася дочка ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 16.09.2020).
В 2025 році сторони припинили спільне проживання. 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2025 у справі № 159/2179/25 змінений спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2014 у справі №159/6816/14-ц та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2025 у справі №159/2180/25 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_11 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Вказані рішення перебувають на виконанні в Ковельському відділі ДВС (Інформація з Автоматизованої системи виконавчих проваджень).
Заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня, про що свідчить Інформація з Єдиного реєстру боржників.
23.06.2025 відповідач в рамках виконавчого провадження № 77680154 сплатив 188059,79 гривень аліментів.
На підтвердження факту надання фінансової допомоги своїм дітям поза аліментами стягнутими за рішенням суду відповідач надав докази про придбання дочці ОСОБА_8 телефону та мікрофону (квитанції про оплату) та перерахування 5000 грн сину ОСОБА_7 (квитанція про перерахування коштів з скріншотом з мобільного телефону про картковий рахунок сина).
Із індивідуальних відомостей про застраховану особу від 27.05.2025 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримував доходи до травня 2022 року, з того часу доходи відсутні.
Згідно з відомостями з Держаного реєстру речових прав ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , присадибної ділянки площею 0,25 га, земельної ділянки площею 0,0418 га (зареєстровано сервітут), орендує земельну ділянку площею 0,0035 га (Інформація з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438191032 від 05.08.2025).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача 33865 гривень, які позивач понесла на оплату навчання англійської мови Іларії, навчання у Львівському національному університеті Владислави та сину Давиду встановлення TEN та його видалення.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
На підтвердження факту відвідування дочкою ОСОБА_8 центру раннього розвитку «Мудрик» з метою поглибленого навчання англійської мови та проведення оплати за її навчання позивач надала довідку ФОП ОСОБА_12 №2 від 23.10.2025 та копії банківських виписок з карткового рахунку « ІНФОРМАЦІЯ_7 » про перерахування на рахунок ФОП ОСОБА_12 коштів за заняття ОСОБА_11 .
З врахуванням положень ст. 185 СК України, колегія суддів зауважує, що витрати, які позивач понесла на оплату поглибленого вивчення іноземної мови за своєю юридичною природою не є додатковими витратами. Оскільки витрати на навчання з поглиблення вивчення англійської мови відноситься до доказів під час вирішення питання про стягнення аліментів, а не є доказом зумовленим певними здібностями дитини. У даному випадку позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 .
Окрім того, суду першої інстанції правильно зазначив, що потреба дитини у платному навчанні на курсах з англійської мови не обґрунтована позивачем та не погоджена з відповідачем, як і не погоджено вибір навчального закладу
Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в стягненні 9000 грн вартості навчання англійської мови дочки ОСОБА_8 в центрі раннього розвитку « ОСОБА_13 ».
Також позивач просить стягнути з відповідача половину вартості навчання дочки ОСОБА_6 у Львівському національному університеті імені Івана Франка. 
За матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка на економічному факультеті, спеціальність «Маркетинг», на денній формі навчання. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб, вартість освітньої послуги за кожен семестр становить 26850,00 грн (Договір про навчання № ЕКБ-328025-ДК від 09.08.2025).
Згідно з банківською випискою з карткового рахунку «Ощадбанк», позивач 09.08.2025 оплатила вартість за перший семестр навчання дочки ОСОБА_6 в сумі 26850,00 грн.
За змістом ч.3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції правильно виходив з того, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19, від 10.10.2019 у справі №638/13860/16-ц, від 26.09.2018 у справі № 569/6838/15-ц, від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18, від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19.
Задовольняючи частково позовні вимоги, в частині стягнення 4020 гривень додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходи з того, що такі витрати є документально підтвердженні та становлять половину вартості видалення TEN. Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції .
Судом встановлено, що загальна вартість витрат, яку позивач понесла на лікування сина (встановлення та видалення TEN), становить 22880 грн, а тому просить стягнути з відповідача половину суми понесених додаткових витрат 11440 грн.
Медичними документами, долученими до позову, підтверджено факт отримання ОСОБА_7 у 2024 році травми (перелому кісток передпліччя), яка викликала необхідність у проведенні хірургічного лікування, встановлення і зняття в подальшому металоконструкції.
Також судом встановлено, що встановлення ОСОБА_14 було проведене 22.09.2024, тобто у період, коли сторони проживали разом однією сім`єю і відповідач матеріально забезпечував своїх дітей в добровільному порядку. 
На факт утримання відповідачем дітей у період з 2018 до січня 2025 року вказує також те, що позивач пред`явила виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання старших дітей, виданий на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2014, лише в квітні 2025 року.
Таким чином стягненню з відповідача підлягає лише половина витрат, понесених позивачкою на придбання набору для видалення TEN, яке було проведене в закладі охорони здоров`я 12.08.2025, тобто в розмірі 4020 грн (8040,00:2).
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є, оскільки такі обставини враховуються під час вирішення питання стягнення аліментів.
Позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів, у разі погіршення її майнового стану.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскарженій частині, та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2025 року, в оскарженій частині, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 

Головуючий-суддя

Судді: