20.04.2026
Справа № 644/ 11516 /25
н.п. 1-кп/644/ 119 /26

В И Р О К
іменем України
20 квітня 2026 року        м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2025 за № 12025221180001568 відносно: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калантаєва Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
у становив:
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.08.2024 року по справі № 644/6512/24, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постанова набрала законної сили 30.08.2024.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.
Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Нормою статті 298 КУпАП, яка кореспондується зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Незважаючи на це, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання рішення суду в частині позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 17.09.2024 року о 21:03, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, ігноруючи заборону, встановлену ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», повторно протягом року керував транспортним засобом ВАЗ 21051, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Перебуваючи на ОСОБА_5 в м. Харкові ОСОБА_4 був зупинений екіпажом УПП в Харківській області ДПП, після чого на нього 17.09.2024 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
За вказане правопорушення постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 по справі № 644/8238/24, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років без вилучення транспортного засобу. Постанова набрала законної сили 26.11.2024.
Таким чином, ОСОБА_4 діючи усвідомлено, виконав усі необхідні дії, які вважав за необхідне для досягнення своєї мети, спрямовані на умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого  ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення – злочину, як вони викладені вище. 
Прокурор та обвинувачений вважали за доцільне розглянути справу в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи те, що обвинувачений  ОСОБА_4 вину визнав повністю, суд за згодою прокурора, обвинуваченого та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого  ОСОБА_4 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого  ОСОБА_4 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття у вчиненому злочині, яке проявилося у фактичному визнанні своєї вини, в осуді своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розумінні наслідків своїх дій, а також активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого  ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого  ОСОБА_4 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає, має постійне місце проживання за місцем реєстрації, не має офіційного працевлаштування, являється особою з інвалідністю 3-ї групи за загальним захворюванням.
Призначаючи покарання за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, думку прокурора, який вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі передбаченому санкцією статті.
З урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження з його боку нових злочинів, справедливим і співмірним вчиненому злочину.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., які підлягають стягненню в дохід держави.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально – виконавчого кодексу України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд. 

Головуючий – суддя:         ОСОБА_1