ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/15792/24
Провадження № 22-ц/820/70/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.
секретар: Шевчук Ю.Г.,
за участю сторін, представниці апелянта,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року (суддя Колієв С.А.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліна Анатоліївна про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що 10 січня 2024 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між позивачем та ОСОБА_2 . Пунктом 4 вказаного договору зазначено, що продаж вказаної квартири вчинено за 813 807,00 гривень, яку ОСОБА_2 , як покупець, сплатила йому до підписання договору.
Проте, позивач зазначає, що ОСОБА_2 свій обов`язок із сплати коштів за квартиру не виконала та кошти йому не передавала та не передала, а скориставшись його безпорадним станом, шляхом обману та шантажу, що квартиру забере міграційна служба, змусила підписати цей договір, пообіцявши сплатити такі кошти після укладення договору. При цьому, в момент підписання договору купівлі-продажу, через високий тиск, він не міг ознайомитися із його змістом, а нотаріус не роз`яснила йому положення договору. Також зазначав, що оскільки вартість квартири перевищувала 50 000,00 гривень, у відповідності до Постанови НБУ від 29.12.2017 року №148, відповідні розрахунку між ним та ОСОБА_2 мали бути проведені у безготівковій формі шляхом переказу таких коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або їх переказу коштів на рахунок. Жодних рахунків у банку він не має, розписок про отримання від ОСОБА_2 коштів в рахунок оплати вартості квартири, він не видавав.
Під час посвідчення вказаного договору, нотаріусом не встановлено належним чином його особу, оскільки посвідка на постійне місце проживання на території України під час укладання договору, вже була нечинною. 
Посилаючись на зазначене, просив суд розірвати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. від 10 січня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за №322, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Перевіривши фактичні обставини, умови договору, з урахуванням положення статті 651 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок за договором між сторонами фактично відбувся, оскільки з умов оспорюваного договору купівлі-продажу випливає факт розрахунку за майно до моменту укладення такого правочину, що сторони підтвердили своїми підписами у договорі.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про розірвання договору, тому суд першої інстанції відмовив і в задоволенні цієї вимоги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не сплатила йому 813 807,00 грн., вартості придбаного нею майна, а пункт договору про нібито отримання коштів був підписаний ним під тиском, у стані поганого самопочуття та за відсутності реального розрахунку. Апелянт зазначає, що не має рахунків і не отримував ні безготівкових, ні готівкових коштів, а розписок не надавав. Звертає увагу, що відповідно до Положення НБУ оплата понад 50000 грн. мала здійснюватися виключно безготівково, чого не було.
Нотаріус Оксанюк А.А. неправильно встановила його особу, адже документи, зазначені у договорі, були недійсними: посвідка на постійне проживання була вилучена, громадянство України припинене, а фактично він залишався громадянином РФ. ОСОБА_1 вказує, що відповідачка зловжила його безпорадним станом, обманом змусила підписати договір, а згодом не лише не заплатила, але й не допускає його до квартири, позбавила його єдиного житла. Свідки підтвердили, що на момент укладення договору ОСОБА_2 не мала коштів і проживала з ним як співмешканка.
Також зазначає, що порушення зобов`язання відповідачем є істотним, оскільки оплата не здійснена, а тому договір підлягає розірванню, а моральна шкода — відшкодуванню.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників у справі не надходило.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Вітязь О.П. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 10 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до договору ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 4 Договору визначено, що продаж вчинено за 831 807,00 гривень, які покупець сплатила продавцю до підписання договору. Право власності на придбану квартиру переходить до покупця з моменту державної реєстрації цього права (п.11 Договору). Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та зареєстрований у реєстрі за №322.
В цей же день 10 січня 2024 року на підставі вказаного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Згідно довідки Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №П-03-46400 від 09 жовтня 2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована з 07 лютого 2024 року ОСОБА_2 , також за вказаної адресою з 21.09.2012 року був зареєстрований ОСОБА_1 , який був знятий відповідачкою з реєстрації 07.02.2024 року.
З листа Управління ДМС України в Хмельницькій області від 31.05.2023 року вбачається, що згідно рішення Управління ДМС у Хмельницькій області від 21.10.2019 року ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України». 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було оформлено та видано тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 терміном дії до 21 жовтня 2021 року.
22 грудня 2021 року за №6801.2.1/26612-21 Управлінням ДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_1 видана довідка про те, що відповідно до рішення Управління ДМС у Хмельницькій області оформлено припинення його громадянства України відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про громадянство України».
Допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснювали, що ОСОБА_1 вони знають приблизно з 2011 року, як мешканця будинку АДРЕСА_3 . Разом з ним приблизно з 2022 року стала проживати ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 їм відомо, що ОСОБА_2 його залякувала тим, що він проходив військову службу у російській федерації, а також те, що у 2024 році у нотаріуса, він оформив договір за яким продав ОСОБА_2 належну йому квартиру, але остання грошові кошти за квартиру йому не віддала.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що 17.03.2024 року, зустріла на вулиці ОСОБА_1 який у розмові повідомив їй, що не має де жити. З його слів їй відомо, що він оформив договір за яким продав свою квартиру, проте кошти покупець йому не сплатив. Також приблизно у травні 2024 року, вона разом з ОСОБА_1 приходили до його квартири, куди він не зміг зайти та забрати свої речі. Також їй відомо, що з ініціативи ОСОБА_2 , яка зверталася із заявами про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, оскільки останньому заблокували пенсійні виплати. Зазначила, що обставини укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири їй не відомі, проте вважає, що кошти за цим договором він не отримував, оскільки вона його зустріла на вулиці без жодних засобів існування.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що знає ОСОБА_1 приблизно з 2008 року як мешканця будинку АДРЕСА_3 . Приблизно у 2022 році у розмові ОСОБА_1 повідомив йому, що знайшов жінку, з якою став проживати разом. У подальшому зі слів мешканців будинку йому стало відомо, що ОСОБА_1 продав цій жінці належну йому квартиру, а кошти за договором від неї так і не отримав.
Свідок ОСОБА_7 суду засвідчила, що знає ОСОБА_1 з дитинства, оскільки відвідували одну школу. Вони підтримують товариські стосунки, та час від часу спілкуються. Зі слів ОСОБА_1 їй було відомо, що останній став підтримувати стосунки з жінкою та став з нею проживати у його квартирі. Приблизно у березні 2024 року у черговій розмові із ОСОБА_1 останній їй повідомив, що ця жінка його обманула, оскільки він продав їй свою квартиру, а кошти остання йому не сплатила.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом положень абзацу 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» п.7 глави 2 визначено, що гранична сума розрахунків готівкою між фізичними особами за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, становить 50 000,00 грн. Платежі на суму, яка перевищує 50000 грн., здійснюється шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.
Відповідно до частини першої статті 691, частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Оцінка істотності порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом.
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, (як суб`єктивний чинник) не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у cправі № 910/277/21.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається, звертаючись до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 посилався на те, що покупець спірної квартири ОСОБА_2 не сплатила йому вартість проданої квартири - 813807 грн. ні до підписання договору купівлі-продажу, ні після його підписання. Позивач не отримавши гроші за продаж квартири, фактично позбавлений єдиного житла, і на даний час за відсутності будь-яких засобів для існування вимушений фактично проживати на вулиці або періодично у своїх знайомих. Його особу нотаріус встановлював на підставі посвідки на постійне проживання, строк якої сплив ще 21.10.2021 року.
Відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що дійсно періодично з 2022 року проживала в спірній квартирі, надавала позивачу допомогу в оформленні документів в міграційній службі щодо його громадянства України. Неодноразово пояснювала ОСОБА_1 , що якщо він не продасть квартиру, то міграційна служба забере її у нього, так як він є громадянином росії. У зв`язку з чим домовились, що квартиру позивач продасть їй. Вартість проданої квартири нею було сплачено після укладення договору купівлі-продажу, а в подальшому нею змінювались пояснення щодо сплати вартості спірної квартири, а саме частину сплатила до підписання договору, а іншу частину після його підписання. Кошти на оплату вартості квартири надавались їй її сином, оскільки в неї така сума коштів була відсутня. Будь-яких розписок щодо передачі коштів не укладалися.
Із відомостей Державного реєстру фізичних осіб–платників податку за період з січня 2021 року по грудень 2023 року у ОСОБА_2 за січень-квітень 2021 відсутня інформація про доходи, з травня 2021 року по грудень 2021 року отримувала заробітну плату у Хмельницька дирекція АТ «Укрпошта» її дохід складає 42904,73 грн. З лютого 2022 року по вересень 2022 року перебувала на обліку в Хмельницькому міському центрі зайнятості, отримувала соціальну допомогу. З жовтня 2022 року по лютий 2023 року працювала у ліцеї №6 імені Назара Макаренка 32456,60 грн. З березня 2023 року - інформація про доходи відсутня.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено істотне порушення відповідачкою умов договору купівлі-продажу, щодо сплати вартості квартири АДРЕСА_1 , яка була предметом договору купівлі-продажу від 10.01.2024 року.
ОСОБА_2 визнано в судовому засіданні, те, що розрахунок між ними проводився не до підписання договору купівлі-продажу квартири, як зазначено в пункті 4 Договору, а саме продаж вчинено за 831 807,00 гривень, які покупець сплатила продавцю до підписання договору.
Крім того, Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 визначено, що гранична сума розрахунків готівкою між фізичними особами за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, становить 50 000,00 грн. Платежі на суму, яка перевищує 50000,00 грн., здійснюється шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки. 
Проте, таких доказів матеріали справи не містять, відповідачкою теж не надано таких доказів суду. Не надано ОСОБА_2 суду будь-яких розписок щодо передачі коштів позивачу в рахунок оплати вартості спірної квартири після укладення договору купівлі-продажу.
Заважаючи на зазначене, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про розірвання договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліною Анатоліївною від 10 січня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за №322, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 53250085, у зв`язку з порушенням відповідачкою істотних умов договору, слід розірвати.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то тлумачення змісту ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов:наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди
Оскільки позивачем не доведено умов: наявності моральної шкоди; протиправності поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом – моральною шкодою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу позивача задоволено частково, судовий збір сплачений ним за подання позову та апеляційної скарги 3031 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року скасувати в частині відмови у розірванні договору купівлі-продажу квартири, та ухвалити нове рішення, змінити розподіл судового збору.
Розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліною Анатоліївною від 10 січня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за №322, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 53250085.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3031 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 березня 2026 року.

Судді            Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк