ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2026 року м. Житомир справа №240/2518/24
категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частина НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частина НОМЕР_1 щодо невиплати йому компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення в розмірі 119482,61 гривень за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2022 по день фактичної виплати 28.01.2024.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 01.03.2022 по 30.06.2022 він проходив військової службу у військовій частині НОМЕР_1 , а в період з 01.07.2022 по 06.03.2023 у військовій частині НОМЕР_2 , яка у свою чергу перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Однак, під час проходження служби нарахування та виплата йому грошового забезпечення проводились не в повному обсязі. Вказує, що грошове забезпечення за період з 01.03.2022 по 06.03.2023 в належному розмірі було виплачено йому на виконання рішення суду у справі №240/9219/23 лише 28.01.2024, тобто з порушенням встановлених у законодавстві строків виплати такого грошового забезпечення. З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбаченої Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. Оскільки компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення йому виплачена не була, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/2518/24 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував про заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Обґрунтовуючи свою позицію військова частина НОМЕР_1 зазначила, що позивач не звертався із заявою про виплату йому компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, а відтак, військова частина НОМЕР_1 і не відмовляла йому у виплаті такої компенсації. Таким чином, право позивача на отримання сум компенсації не порушено, а звернення до суду з даним позовом є передчасним.
Крім того, у відзиві військова частина НОМЕР_1 зазначила, що позивач в період з 01.07.2022 по 06.03.2023 проводив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Військова частини НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 мають спільне фінансове господарство. В той же час військова частина НОМЕР_2 є окремою військовою частиною (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). Оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , то рішення щодо розміру грошового забезпечення у період проходження служби з 01.07.2022 по 06.03.2023 приймалось командиром військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку із цим, військова частина НОМЕР_1 вважає, що є неналежним відповідачем у даній справі в частині позовних вимог, заявлених за період з 01.07.2022 по 06.03.2023.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.03.2022 по 30.06.2022 проходив військової службу у військовій частині НОМЕР_1 , а в період з 01.07.2022 по 06.03.2023 у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.03.2023 №33-РС ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за пп."г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.03.2023 №65 він був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 06 березня 2023 року.
У зв`язку з тим, що в період проходження військової служби 01.03.2022 по 06.03.2023 позивачу виплачувалось грошове забезпечення в неналежному розмірі, він змушений був звернутися до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2023 у справі №240/9226/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та до військової частини НОМЕР_1 було задоволено частково:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 01.03.2022 до 06.03.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, відповідно;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 01.03.2022 по 30.06.2022 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 01.07.2022 по 06.03.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, а військову частину НОМЕР_1 зобов`язано провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Матеріалами справи підтверджується, що 28.01.2024 на виконання вказаного судового рішення військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2022 по 06.03.2023 в розмірі 119482,61 гривень.
Оскільки в належному розмірі грошове забезпечення за період служби з 01.03.2022 по 06.03.2023 було виплачене лише 28.01.2024, позивач вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, однак військова частина НОМЕР_1 такої компенсації йому не виплатила, а тому він звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів, у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 Закону №2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до пункту 1 Порядку №159, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Пунктом 2 Порядку №159 закріплено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Відповідно до абзацу 6 пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) виплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Відповідно до статті 3 Закону України №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону України №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати доходів проводиться незалежно від порядку і підстав виплати доходів: добровільного чи на виконання судового рішення. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 21.06.2018 (справа №523/1124/17), від 03.07.2018 (справа №521/940/17) від 15 квітня 2019 року (справа №727/7818/16-а).
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаційний характер.
Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати сум грошового забезпечення провадиться виплата компенсації втрати частини доходу відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону України №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі № 816/379/16 та від 30.09.2020 у справі № 280/676/19, від 13.09.2021 у справі № 639/3140/17, від 09.08.2022 у справі № 460/4765/20, від 16.11.2022 у справі № 674/22/17) та в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України і ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом під час вирішення спору.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі № 803/203/17.
При цьому, надаючи оцінку доводам відповідача про те, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому компенсації втрати частини доходів, суд зазначає, що норми Закону №2050-III та Порядку №159 не пов`язують виникнення у особи права на отримання компенсації із її звернення із заявою про виплату такої компенсації. Обов`язок здійснити виплату компенсації втрати частини доходу виникає в момент виплати особі доходу з порушення встановленого в законі строку для його виплати.
Відтак, у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20).
Матеріалами справи підтверджується, що грошове забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2022 по 06.03.2023 було виплачене ОСОБА_1 лише 28.01.2024, що свідчить про порушення встановлених законодавством строків виплати позивачу грошового забезпечення, та є підставою для виникнення у позивача права на компенсацію втрати частини доходів.
Враховуючи наведене правове регулювання, суд уважає обґрунтованими вимоги позивача про нарахування і виплату йому компенсацію втрати доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати, враховуючи, що грошове забезпечення в межах встановлених законодавством строків йому не було виплачена. В судовому порядку позивачем такі обставини доведені, а тому позивач має право на отримання компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Надаючи правову оцінку вказаним у відзиві на позовну заяву доводам військової частини НОМЕР_1 про те, що в частині позовних вимог, заявлених за період з 01.07.2022 по 06.03.2023, вона є неналежним відповідачем, оскільки в цей період позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.
Матеріалами справи дійсно підтверджується, що в період з 01.07.2022 по 06.03.2023 ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . Однак, у зазначений період військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , відтак в цей період повноваження щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 здійснювала військова частина НОМЕР_1 .
Крім того, суд звертає увагу, що згідно правових норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 відповідальність у вигляді виплати компенсації втрати частини доходів настає саме за порушення встановлених строків виплати таких доходів, незалежно від того, що слугувало причиною такого порушення.
У спірних правовідносинах обов`язок здійснити позивачу виплату в належному розмірі грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 06.03.2023 був покладений рішенням суду у справі №240/9226/23 саме на військову частину НОМЕР_1 , як на частину яка здійснює фінансове забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , а тому і відповідальність за несвоєчасну виплату такого грошового забезпечення має нести саме військова частина НОМЕР_1 .
У зв`язку із цим, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі в частині позовних вимог, заявлених за період з 01.07.2022 по 06.03.2023.
З огляду на це суд вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено позивачеві компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати грошового забезпечення, нарахованого за період проходження служби з 01.03.2022 по 06.03.2023, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення в розмірі 119482,61 гривень за весь час затримки виплати: за період з 01.03.2022 по день фактичної виплати - 28.01.2024.
Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 119482,61 гривень, нарахованого йому за період проходження служби з 01.03.2022 по 06.03.2023.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення в розмірі 119482,61 гривень за весь час затримки виплати: за період з 01.03.2022 по день фактичної виплати - 28.01.2024, відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 (тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович