Справа №293/2314/21
Провадження №1-кп/293/39/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
законного представника потерпілої ОСОБА_4 , 
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12021060400001492 від 16.08.2021 по обвинуваченню ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Троковичі Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого, військовозобов`язаного, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
15.08.2021 приблизно о 00 годині 30 хвилин ОСОБА_6 перебував разом з неповнолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в автомобілі, біля кукурудзяного поля, а саме між с. Високе Житомирського (Черняхівського) району Житомирської області та с. Некраші Житомирського (Черняхівського) району Житомирської області. 
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин, з метою задоволення статевої пристрасті у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 під приводом поговорити запросив ОСОБА_8 вийти з автомобіля. Вийшовши з автомобіля разом з ОСОБА_8 та закривши двері автомобіля, ОСОБА_6 відійшов з останньою на відстань близько одного мету від автомобіля. Взявши ОСОБА_8 до рук, та закинувши на праве плече, ОСОБА_6 продовжуючи свій злочинний умисел, тримаючи ОСОБА_8 на правому плечі поніс останню до соняшникового поля забезпечивши тим самим неможливість втручання в його дії сторонніх осіб.
Продовжуючи свої злочинні дії, обмеживши свободу пересування потерпілої, ОСОБА_6 поклав неповнолітню ОСОБА_8 на ґрунтову ділянку покриту рослинним насадженням та сівши зверху на ноги останньої, здійснюючи психологічний вплив на потерпілу у вигляді погроз застосуванням фізичного насильства до останньої, утримуючи своєю лівою рукою обидві руки ОСОБА_8 , та правою рукою знявши одяг потерпілої, вчинив відносно неповнолітньої ОСОБА_8 , дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої потерпілої з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди останньої.
За вказаних обставин ОСОБА_6 інкримінується вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_8 , з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої ОСОБА_8 (зґвалтування), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України.
II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
У ході судового розгляду ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та показав, що у 2021 році він приїжджав кожні вихідні в село Високе, де бачив постійно ОСОБА_8 на вулиці, в клубі, яка була зі своїми подружками. 14.08.2021 на автомобілі він приїхав в село Високе з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , де побачив в клубі ОСОБА_8 близько 23 години вечора. Після дискотеки під`їхавши на автомобілі з хлопцями до зупинки в с. Високе, він знову побачив ОСОБА_8 , яка була з подружкою ОСОБА_13 . В автомобілі, на якому він під`їхав, сидів він, водій, а також в автомобіль сіла ОСОБА_8 та були інші хлопці. Вони поїхали до села Троковичі, але не доїхавши, зупинилися біля посадки, та він попросив ОСОБА_8 вийти, після чого вона вийшла. Біля автомобіля вони стояли 10 хвилин та спілкувалися, в подальшому він пішов проводити ОСОБА_8 додому десь 1 км. Обвинувачений повідомив, що після того, як вийшов з ОСОБА_8 з автомобіля, в нього статевого акту з нею не було, ОСОБА_8 не погрожував та не кричав на неї, одяг з неї та з себе не знімав. Пояснив, що ОСОБА_8 згодом подзвонила друзям, попросила, щоб вони відвезли його додому. 
В судовому засіданні та під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_6 наполягав, що не вчиняв інкримінований йому злочин, а тому з вказаних вище підстав просив його виправдати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в судових дебатах зазначив про недоведеність вини його підзахисного та просив постановити виправдувальний вирок. Зокрема, вважає, що обвинувачення проти його підзахисного базується виключно на суперечливих та непослідовних твердженнях потерпілої, без конкретизації обставин, оскільки повідомлення про кримінальне правопорушення було здійснено в другій половині дня, а не відразу після подій, потерпіла на слідчому експерименті точно вказала місце вчинення зґвалтування, хоча події з її слів відбулись вночі за селом, ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України не затримували, безпідставно оголосили в розшук. 
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, в силу вимог ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.
У обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які згідно зі ст. 85, 86, 94 КПК України є допустимими, належними, достовірними та достатніми, а саме: на показання потерпілої, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових та речових доказах, наданих стороною обвинувачення.
Відповідно до приписів ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду. На виконання вимог закону, судом в ході судового розгляду було допитано потерпілу та свідків, які надали показання про відомі їм події.
Зокрема, в судовому засіданні допитано потерпілу ОСОБА_8 , яка показала, що 14 серпня 2021 року прийшла ОСОБА_13 і вони зайшли по ОСОБА_14 та пішли в клуб, де були хлопці з села Троковичі. Після дискотеки ОСОБА_14 пішла додому, а вона ( ОСОБА_8 ) з ОСОБА_13 пішли на зупинку, щоб дочекатися брата, але через хвилин 5 під`їхав автомобіль, у якому були хлопці з села Троковичі, серед яких ОСОБА_6 . Тим часом ОСОБА_6 з ОСОБА_13 шукали Яну, після чого прийшли і всі сіли до автомобіля, а ОСОБА_6 сказав їхати за мотоциклом та вони поїхали. В автомобілі були ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ще один хлопець. ОСОБА_6 сказав їхати за мотоциклом та вони поїхали. Вона ( ОСОБА_8 ) попросила, щоб вони зупинилися, але ОСОБА_6 сказав їхати далі та вони поїхали. Коли автомобіль зупинився біля посадки соняшників між селами Некраші та Високе, ОСОБА_6 сказав їй ( ОСОБА_8 ) вийти щоб поговорити, на що вона відмовила, але ОСОБА_6 сказав, щоб вона вийшла по хорошому, тому вона вийшла і стояла біля автомобіля, сказавши, що далі не відійде. Однак, ОСОБА_6 в цей же час закинув її на плече та поніс на ліву сторону посадки, де сказав щоб вона зробила те, що він хоче - оральний секс, а якщо відмовиться, то вона з відти не вийде, погрожував, що вб`є її. Вона ( ОСОБА_8 ) злякалася за своє життя, але на пропозицію ОСОБА_6 не погодилася, після чого, ОСОБА_6 положив її на галявину, зняв нижній одяг та зґвалтував, а саме між ними на землі відбувся природній статевий акт, під час якого ОСОБА_6 закривав потерпілій рота та погрожував їй палицею, яка була поряд. Вона ( ОСОБА_8 ) згоду ОСОБА_6 на статевий акт не давала, це відбулося проти її волі. Після цього вони пішли разом додому, але по дорозі вона втекла до себе на подвір`я, сховалася від ОСОБА_15 . До її будинку під`їхав автомобіль, в якому була ОСОБА_14 , тоді ж ОСОБА_8 попросила, щоб ОСОБА_6 завезли додому, що й зробили хлопці, які були в автомобілі. Потерпіла показала, що ОСОБА_14 першій розповіла про те, що її зґвалтував ОСОБА_6 . Також вона ( ОСОБА_8 ) повідомила, що до цих подій з хлопцями статеве життя не вела. В її батька був підробіток, збирати яблука, та десь за рік до цих подій ОСОБА_6 приїжджав до їхнього будинку, а коли вона вийшла на подвір`я, ОСОБА_16 запитав як її звати, скільки їй років, на що вона йому відповіла, що її звати ОСОБА_17 та їй 16 років. Повідомила, що після цих подій у неї були синяки, боліла спина, руки, ноги, воан не могла вийти з будинку, так як знайомі ОСОБА_6 – ОСОБА_9 та ОСОБА_10 декілька раз намагалися схилити забрати заяву з поліції. Потерпіла ( ОСОБА_8 ) також пояснила, що вказані події, які відбулися, негативно вплинули на її психологічний стан. Відносно міри покарання поклалася на розсуд суду, цивільний позов підтримала.
Законний представник потерпілої ОСОБА_4 під час допиту показала, що в серпні 2021 року в день події вдома її не було, але вона знала, що її дочка ( ОСОБА_8 ) йде гуляти з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Ввечері до опівночі вона зателефонувала дочці, яка їй повідомила, що вийшла з клубу та йде додому. Але на другий день їй зателефонував хлопець дочки ( ОСОБА_8 ) – ОСОБА_18 та сказав, що ОСОБА_8 зґвалтував ОСОБА_6 його односельчанин, після чого вона ( ОСОБА_4 ) зателефонувала дочці, яка підтвердила, що дійсно її зґвалтували, запитала у дочки, чи вона милася після цих подій, на що ОСОБА_8 заперечила. ОСОБА_4 приїхала додому та викликала поліцію, яка всіх допитала та вилучила одяг у дочки, після цього з дочкою поїхала в м. Житомир, де їй провели експертизу. Дочка була схвильована, плакала та розповіла, що її зґвалтував ОСОБА_6 , який раніше до неї чіплявся. Повідомила, що їй дочка розповідала, що в їхньому дворі в період збору яблук ОСОБА_6 цікавився скільки їй років, а коли зустрічав на вулиці говорив, що зґвалтує. Пояснила, що до цих подій в дочки інтимних відносин з чоловіками не було. Також ОСОБА_4 повідомила, що з розповіді дочки їй стало відомо, про те, що тієї ночі дочка була біля зупинки з ОСОБА_13 . До зупинки під`їхали хлопці на автомобілі, які шукали іншу дівчину, а потім доганяли мотоцикл, дочка просила вийти біля дому, але автомобіль поїхав далі в лісосмугу біля с. Некраші, де зупинився. ОСОБА_6 сказав дочці вийти з автомобіля щоб поговорити, почав на неї кричати, тому вона вийшла. Дочка розповіла як ОСОБА_6 їй погрожував палкою, закривав рота, та між ними проти її волі відбувся статевий акт.
Допитана як свідок неповнолітня ОСОБА_13 у присутності законного представника показала, що з дитинства дружить з ОСОБА_8 . У серпні 2021 року вона з ОСОБА_8 були в с. Високе в клубі до його закриття, а в подальшому пішли до зупинки. Через деякий час до зупинки під`їхав автомобіль в якому перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 . З автомобіля вийшов ОСОБА_6 та запитав, де ОСОБА_19 , на що ОСОБА_13 відповіла, що в парку, та пішла разом з ОСОБА_6 в напрямку парка, щоб показати де знаходиться ОСОБА_19 . Коли вони наблизились до входу в парк, виїхав скутер, на що ОСОБА_13 сказала ОСОБА_6 , що там може бути ОСОБА_19 . Після чого вона з ОСОБА_6 підійшли до автомобіля, в якому вже перебувала ОСОБА_8 . В подальшому її хтось штовхнув в автомобіль, і вони всі поїхали за ОСОБА_20 , яку так і не побачили по дорозі. ОСОБА_9 зупинив автомобіль у посадці між селами Високе та Некраші. ОСОБА_6 потягнув з автомобіля ОСОБА_8 , на що вона не погоджувалася, а потім сказав, якщо вона не вийде, то буде гірше, після цих слів ОСОБА_8 вийшла з автомобіля та вони пішли в невідомому напрямку. Автомобіль там постояв хвилин 10-15, за цей період ОСОБА_6 з ОСОБА_8 не повернулися, після чого вони поїхали до с. Троковичі, де висадили ОСОБА_12 , інші поїхали в смт. Черняхів. Свідок ОСОБА_13 також повідомила, що у ОСОБА_6 з ОСОБА_8 ніяких відносин не було. В той час ОСОБА_8 навчалася в 11 класі, а хлопці з с. Троковичі, які були в тому автомобілі та ОСОБА_6 знали, що вони ходять в школу. Їй ( ОСОБА_13 ) на той час було 15 років, а ОСОБА_8 17 років. Крім того, серед тих хлопців був одноліток ОСОБА_8 . Показала, що в автомобілі ОСОБА_9 сидів за кермом, а де інші хлопці сиділи точно не пам`ятає, але поруч з ОСОБА_8 сидів ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_13 показала, що коли зупинився автомобіль, вона не могла вийти, оскільки були заблоковані двері. Пояснила, що тоді ОСОБА_8 перебувала в тривожному стані. В подальшому телефонувала ОСОБА_8 , але та не відповідала. ОСОБА_13 повідомила, що на наступний ранок близько 10-11 години вона зустрілася з ОСОБА_8 , від якої їй стало відомо, що ОСОБА_6 тоді потягнув ОСОБА_8 на протилежну сторону посадки щоб зґвалтувати. Після цих подій ОСОБА_8 хотіла на себе накласти руки. ОСОБА_13 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_8 телефонувала своєму хлопцю та розповіла про те, що з нею трапилося, а він вже зателефонував її матері та повідомив про зґвалтування, а мати звернулася до поліції. Свідок ОСОБА_13 також повідомила, що в той період часу ОСОБА_8 зустрічалася з іншим хлопцем - ОСОБА_21 , але в неї інтимних відносин не з ким не було. Показала, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 їй погрожували та говорили переконати ОСОБА_8 забрати заяву з поліції. 
Свідок ОСОБА_22 в присутності законного представника під час допиту повідомила суду, що проживає в с. Троковичі неподалік від будинку ОСОБА_6 . Знайома з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Повідомила, що у 2021 році ОСОБА_13 розповіла їй про те, що ОСОБА_6 зґвалтував ОСОБА_8 десь у посадці. В той день, коли це відбулося з ОСОБА_8 , вона була в с. Високе, бачила там ОСОБА_6 з іншими хлопцями. Повідомила, що тоді їй сказали, про те, що ОСОБА_6 шукає її, вона його боялася та втекла додому. 
Свідок ОСОБА_14 під час допиту показала, що в серпні 2021 року вночі їхала до додому з ОСОБА_23 , та по дорозі зустріли ОСОБА_6 , який йшов в бік с. Троковичі та попросив, щоб його підвезли, але ОСОБА_23 пояснив, що спочатку її завезе, потім повернеться. Після чого, ОСОБА_14 попросила ОСОБА_23 підвезти її до місця проживання ОСОБА_8 , та коли приїхали, вона почала гукати ОСОБА_8 , та побачила її на подвір`ї біля дерева, вона була налякана та заплакана, на запитання, що сталося, ОСОБА_8 розповіла, що її зґвалтував ОСОБА_6 .
Допитаний як свідок ОСОБА_9 показав, що раніше проживав в с. Троковичі, з ОСОБА_6 перебуває в дружніх відносинах. У 2021 році літом перебували з друзями в смт. Головине, де вживали всі алкоголь в тому числі і ОСОБА_6 . В подальшому поїхали в с. Високе на автомобілі «Пасат» темно-синього кольору, за кермом якого перебував він, та у вечірній час з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під`їхали до зупинки в с. Високе, там були дівчата ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Показав, що не пам`ятає, хто з хлопців виходив з автомобіля, та не пам`ятає, як в автомобіль сіли дівчата, про що говорили сказати не може, бо гучно грала музика. Чи їхав він за мотоциклом не пам`ятає. Пояснив, що на передньому сидінні автомобіля сидів ОСОБА_11 , на задньому сидінні сиділо п`ятеро людей: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , та дівчата ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Всі поїхали з с. Високе в напряму с. Троковичі, але по дорозі хтось, мабуть ОСОБА_11 , попросив зупинитися біля посадки, та він зупинив автомобіль, де вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та залишилися. Трохи почекавши, вони поїхали самі в с. Троковичі, де біля пожежної частини продовжили вживати алкоголь. На наступний день приїхала поліція та повідомила, що зґвалтували дівчину. Повідомив, що просив у ОСОБА_13 переконати ОСОБА_8 забрати заяву відносно ОСОБА_6 з поліції. 
Будучи допитаний як свідок ОСОБА_10 , повідомив, що влітку перед війною він відпочивав з знайомими в селі Високе, після чого приїхали до зупинки в с. Високе, де побачили дівчат ОСОБА_8 з ОСОБА_13 , зупинилися, щоб поговорити з дівчатами. Пояснив, що не пам`ятає, що хтось виходив з автомобіля, так як перебував в сильному алкогольному сп`янінні. За кермом перебував ОСОБА_9 , в автомобілі з ним сиділи ще ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , та дівчата ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Коли всі їхали з с. Високе, хтось попросив зупинитися, вони зупинилися біля посадки між селами Некраші та Високе, з автомобіля вийшли ОСОБА_6 з ОСОБА_8 та залишилися. На той час ОСОБА_8 із ОСОБА_13 навчалися в школі, ОСОБА_8 зустрічалася з ОСОБА_18 . 
Допитаний як свідок ОСОБА_11 показав, що декілька років тому, ввечері на автомобілі вони під`їхали до зупинки в с. Високе, де перебувала ОСОБА_8 , яка сіла в автомобіль, та згодом, коли почула, що вони їдуть у с. Троковичі, попросила зупинитись, сказавши, що хоче додому. В автомобілі були також ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Автомобіль зупинився біля посадки, та з нього вийшла ОСОБА_8 з ОСОБА_6 , а вони поїхали далі. Повідомив, що раніше гарно знав ОСОБА_8 , яка на той час ходила в школу. На наступний день приїхала поліція та він надавав покази. На ряд інших запитань, свідок повідомив, що не пам`ятає, перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
Будучи допитаний як свідок ОСОБА_24 повідомив, що проживає в с. Троковичі, та в нього є 23 річний син ОСОБА_18 . Коли приїжджали слідчі, його син знаходився в ЗСУ в м. Харкові. Знає ОСОБА_4 та її дочку ОСОБА_8 , яка могла бути знайома з його сином, але які в них були відносини йому не відомо.
Допитана свідок ОСОБА_25 показала, що проживає в с. Троковичі, є сусідкою ОСОБА_6 , який проживає з матір`ю через один будинок. Показала, що до будинку ОСОБА_6 приїжджали працівники поліції, але останнього дома не було. Працівники поліції привезли з собою документ, який зачитали матері - ОСОБА_26 , зі змісту документа вбачається, що ОСОБА_6 зґвалтував дівчину. В ті дні ОСОБА_6 вдома не бачила, також повідомила, що мати ОСОБА_26 обходиться без його допомоги. Пів року перед цими подіями ОСОБА_6 перебував за кордоном.
Свідок ОСОБА_27 під час допиту показала, що проживає в с. Троковичі по сусідству з ОСОБА_6 , який проживає з матір`ю. Повідомила, що приїжджали працівники поліції, розшукували ОСОБА_6 , вдома тоді його не бачила. В подальшому, поліцейські знову приїжджали до дому ОСОБА_6 та просили бути присутньою під час зачитування підозри щодо ОСОБА_6 його матері ОСОБА_28 . В той період часу, як розшукували ОСОБА_6 , вона його не бачила. Доповнила, що його мати повідомила поліцейським, що не знає де ОСОБА_6 .
Будучи допитана свідок ОСОБА_29 показала, що проживала в смт. Черняхів, а її мати в с. Троковичі, до якої вона приїжджала на вихідні. По сусідству з її матір`ю живе ОСОБА_6 зі своєю матір`ю, який інколи по сусідству їм допомагав. Коли приїжджала на вихідні до матері, приходили працівники поліції та запитували чи знає ОСОБА_6 , та чи давно його бачила, про що просили підписатися, в той період часу не бачила ОСОБА_6 . 
Допитаний судом свідок ОСОБА_30 повідомив, що ОСОБА_6 є його сусідом, проживає через один будинок, в 2021 році працівники поліції повідомили, що ОСОБА_6 переховується, на запитання про його місце перебування він відповів, що не бачив близько двох тижнів. Тоді ж йому стало відомо про зґвалтування дівчини.
Будучи допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_31 показав, що проживає у с. Некраші. Повідомив, що зустрічався з ОСОБА_8 , але інтимних відносин між ними не було. Бачив ОСОБА_6 біля магазину в сусідньому селі Троковичі. Пояснив, що на наступний день після подій ходили чутки про те, що ОСОБА_6 зґвалтував ОСОБА_8 . 
Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_32 показав, що у серпні 2021 року ОСОБА_6 перебував в селі Троковичі, допомагав йому ремонтувати автомобілі. Від приміщення, де вони ремонтували автомобілі, до місця проживання ОСОБА_6 близько 3 кілометрів. В той час, близько двох тижнів ОСОБА_6 день у день йому допомагав, але точно в який саме місяць, період це було, свідок не пам`ятає. Пізніше ОСОБА_6 затримала поліція.
Свідок ОСОБА_23 , допитаний за клопотанням сторони захисту, повідомив, що влітку 2021 року вночі з ОСОБА_14 та ОСОБА_33 , каталися на автомобілі ВАЗ-2101 у селі Високе. Під`їхали до будинку ОСОБА_8 , яка попросила завезти додому чим по-швидше хлопця ( ОСОБА_6 ). Повідомив, що ОСОБА_8 була схвильована та розмовляла з ОСОБА_14 , але про що саме не чув. ОСОБА_6 підвезли до початку села Троковичі. Про зґвалтування ОСОБА_8 він дізнався пізніше.
Будучи допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_34 показав, що влітку 2021 року катався з ОСОБА_35 на автомобілі ВАЗ-2101 у селі Високе. Вночі по дорозі вони зустріли ОСОБА_6 , якого підвезли до села, по дорозі з ним не спілкувались. Також вночі вони катались з ОСОБА_14 , яку висадили в с. Високе.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_36 повідомив, що перебуває на посаді селищного голови с. Високе, пояснив де знаходяться відеокамери в с. Високе, вказавши, що відеонагляд є в центрі села. Повідомив, що поліцейські разом з ним дивились запис із камер спостереження, але записи не вилучали, на записах побачили, що на зупинці в с. Високе вночі стояло авто, та в автомобіль сіли дівчата.
Свідок ОСОБА_12 судом не допитувався через перебування за кордоном України. 
Стосовно допиту інших свідків сторони не наполягали.
Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, надано наступні документи, письмові та речові докази, які відповідно до ст. 358, 359 КПК України судом безпосередньо оголошені та досліджені, а саме:
- рапорт чергового від 15.08.2021 про те, що надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , про те, що її дочку ОСОБА_8 цієї ночі зґвалтував хлопець ОСОБА_6 ;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.08.2021, згідно якого ОСОБА_4 повідомила про те, що 15.08.2021 близько 00 год. 30 хв. в полі між селами Високе та Некраші її дочку ОСОБА_8 зґвалтував природнім способом ОСОБА_6 ;
- протокол огляду місця події від 15.08.2021, за участі потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_4 , під час якого оглянуто ділянку місцевості між с. Високе та с. Некраші Черняхівського району, а потерпіла показала, де саме ОСОБА_6 вступив з нею в статеві відносини, без її згоди;
- протокол огляду місця події від 15.08.2021, за участі потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_4 , яким оглянуто будинок АДРЕСА_2 , під час якого потерпіла показала одяг, в якому вона була в ніч з 14 на 15 серпня 2021 року, та добровільно надала: кофту сірого кольору, бюстгальтер, труси чорного кольору, штани спортивні;
- протокол проведення слідчого експерименту з доданим речовим доказом за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_13 від 16.08.2021, яка розповіла про події, які відбулись в ніч з 14 на 15 серпня 2021 року, та показала, як вона разом з ОСОБА_8 зустрілися з ОСОБА_6 , та вказала на місце між селами Високе та Некраші, де з автомобіля вночі вийшли і залишились там ОСОБА_8 з ОСОБА_6 ; 
- протокол проведення слідчого експерименту з доданим речовим доказом за участі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 від 16.08.2021, під час якого потерпіла розповіла про обставини, які відбулись в ніч з 14 на 15 серпня 2021 року, про те, як вона зустрілася з ОСОБА_6 та вказала на місце між селами Високе та Некраші, де вночі вона за вимогою ОСОБА_6 вийшла з автомобіля, показала місце біля соняшникового поля, де ОСОБА_6 поклав її на землю та проти її волі вступив з нею у природні статеві зносини;
- висновок судово-медичного експерта №595 від 20.08.2021, відповідно до якого на основі даних судово-медичного дослідження речових доказів експерт прийшов до висновку, що у вирізках з жіночих трусів, об.№1, та спортивних штанів, об.№4 знайдені сперматозоїди, в об.№1 також виявлено кров людини;
- висновок судово-цитологічної експертизи № 169/ц від 27.08.2021, відповідно до якого при судово-медичній експертизі мазка на склі зі статевого члена ОСОБА_6 знайдені епітеліальні клітини багатошарового плоского незроговілого епітелію без глікогену в їх цитоплазмі;
- висновок експерта № 170/ц від 27.08.2021, згідно якого при судово-медичній експертизі мазка на склі зі статевого члена ОСОБА_6 знайдені епітеліальні клітини багатошарового плоского незроговілого епітелію без глікогену в їх цитоплазмі; 
- висновок експерта № 597 від 18.08.2021, згідно якого кров ОСОБА_8 відноситься до групи А;
- висновок судово-медичного експерта №171/ц від 25.08.2021, згідно якого у піднігтьовому вмісті фрагментів зрізів з нігтьових пластин з рук ОСОБА_37 слідів крові та клітин не виявлено;
- висновок судово-медичної експертизи №1323 від 18.08.2021, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено синець лівого стегна, який утворився від дії тупого твердого предмету, в термін не менше трьох діб до моменту освідування, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Статева зрілість у осіб жіночої статі визначається з 14 років до 18 років із врахуванням гінекологічного обстеження. Враховуючи дані анамнезу ОСОБА_8 статевим життям раніше не жила. В ділянках статевих органів будь-які тілесні ушкодження не виявлені. При судово-медичній експертизі порушення цілісності дівочої пліви не виявлено, та враховуючи анатомічну будову статевих органів ОСОБА_8 , а саме низьке розташування дівочої пліви, її еластичність та товщину, можна вважати, що статевий акт без її ушкодження можливий. Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи, в тампоні з вагінальним вмістом ОСОБА_8 було виявлено сперматозоїди. Будь яких плям крові чи інших речовин на тілі потерпілої не виявлено;
- протокол огляду предмету від 19.08.2021, яким зафіксовано огляд диска CD-R 700 про вручення підозри матері ОСОБА_6 – ОСОБА_26 ;
- висновок експерта № 1470 від 08.09.2021, згідно якого у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень на статевому члені не виявлено;
- висновок експерта № СЕ-19-21/34039-БД від 10.11.2021 молекулярно-генетичної експертизи. Згідно якого, генетичні ознаки слідів крові та сперматозоїдів, виявлених у вирізках та витяжках з жіночих трусів, генетичні ознаки клітин сперматозоїдів, виявлених у вирізках та витяжках зі спортивних штанів, є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 та генетичні ознаки зразка крові самої ОСОБА_8 . Генетичні ознаки клітин та сперматозоїдів, виявлених у тампоні з вагінальним вмістом ОСОБА_8 та на предметному склі, з мазком з вагінальним вмістом ОСОБА_8 є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 та генетичні ознаки крові самої ОСОБА_8 ;
- висновок судово-психіатричної експертизи № 320-2021 від 02.11.2021, згідно якого ОСОБА_6 на даний час виявляє клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компетенції, що відповідає шифру F 60.3 МКХ-10. Даний розлад лежить в межах патології особистості та не позбавляє ОСОБА_6 здатності на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, в тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, виявляв клінічні ознаки емоціно-нестійкого розладу особистості, стан компетенції. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 не потребує застування щодо нього примусових заходів медичного характеру;
- висновок почеркознавчої експертизи від 21.03.2025 № СЕ-19/106-25/1941-ПЧ, згідно якої підписи від імені ОСОБА_6 у протоколах отримання зразків для експертизи: змивів зі статевого члена, мазка зі статевого члена, зрізів нігтьових пластин, букального епітелію від 16.08.2021 – виконані ймовірно ОСОБА_6 .
Судом також досліджені процесуальні документи, на підставі яких здобувались докази, а також постанови щодо прийнятих процесуальних рішень у провадженні, зокрема:
- постанова про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_8 ;
- протокол отримання зразків для експертизи у ОСОБА_8 ;
- постанова про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 ;
- протоколи отримання зразків для експертизи, зразків змивів та мазка зі статевого члена ОСОБА_6 ;
- протокол отримання зразків для експертизи зразків зрізів нігтьової пластини, букального епітелію ОСОБА_6 ;
- постанова про визнання предметів речовими доказами від 16.08.2021, якою DVD – диск з допитом неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , визнаний речовим доказом;
- постанова про визнання предметів речовими доказами від 16.08.2021, якою DVD – диск з допитом свідка ОСОБА_13 визнаний речовим доказом;
- постанова про визнання предметів речовими доказами від 16.08.2021, якою DVD – диск з слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_13 визнаний речовим доказом;
- постанова про визнання предметів речовими доказами від 16.08.2021, якою DVD – диск з слідчим експериментом з потерпілою ОСОБА_8 визнано речовим доказом;
- постанова про визнання предмету речовими доказами від 19.08.2021, якою визнано речовим доказом диск CD-R 700, на якому наявний запис вручення підозри матері ОСОБА_6 – ОСОБА_26 ;
- постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 від 19.08.2021.
- протокол затримання особи від 06.10.2021, згідно якого 06.10.2021 затримано ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.
Крім того, під час судового розгляду були досліджені копії документів, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , посвідчують особу ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , зокрема:
- паспорт громадянина України на ОСОБА_6 ;
- довідка-характеристика Оліївської сільської ради від 07.10.2021, згідно якої ОСОБА_6 в громадських місцях та побуті веде себе задовільно;
- рапорт-характеристика на ОСОБА_6 , за якою останній характеризується негативно;
- вимога УІЗ ГУНП в Житомирській області, згідно якої наявні відомості про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності; 
- довідка виконавчого комітету Троковицької сільської ради від 02.03.2016, згідно якої ОСОБА_6 здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_26 , яка є особою з інвалідністю І групи по зору, довідка до акту огляду МСЕК ОСОБА_26 , яка є особою з інвалідністю І групи по зору;
- довідка Оліївської сільської ради від 29.10.2021, згідно якої ОСОБА_26 є особою з інвалідністю І групи та потребує сторонньої допомоги;
- довідка Оліївської селищної ради від 07.12.2022 № 89, згідно якої до складу сім"ї ОСОБА_26 входить ОСОБА_6 ;
- паспорт громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та паспорт громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд перевірив доводи захисника щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 15.08.2021 ділянки місцевості між с. Високе та с. Некраші Черняхівського району, та протоколу огляду місця події від 15.08.2021 будинку АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своїх клопотань захисник зазначає, що докази здобуті з істотним порушенням встановленого чинним КПК України порядку збирання доказів, а саме: у протоколах не зазначені технічні характеристики та індивідуальні заводські номери, а також не зазначені на які саме технічні носії інформації і їх індивідуальні заводські номери проводилось фіксування фотоапаратом проведення слідчої дії, умови та порядок їх використання; у протоколах огляду місця події відсутній підпис спеціаліста ОСОБА_38 ; фототаблиці не підписані усіма учасниками слідчої дії, а лише спеціалістом ОСОБА_39 ; до протоколу не долучено оригінальний примірник технічного носія або його флешнакопичувач.
Посилання сторони захисту на недопустимість вказаних протоколів огляду місця події від 15.08.2021 спростовується, оскільки вказані протоколи складені слідчим за результатом проведення оглядів місця події за участі потерпілої, та її законного представника, двох понятих та спеціаліста.
Під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, слід врахувати, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне визнання доказу недопустимим. Закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанова Верховного Суду від 1 грудня 2020 року у справі №318/2921/18).
Судом встановлено, що протоколи відповідають положенням ст. 104-106 КПК України, містять усі необхідні дані, що дають можливість з`ясувати послідовність вчинених дій та отримані в результаті процесуальних дій відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та надані речі. Зміст протоколів є зрозумілими та достатньо чіткими для встановлення судом тих обставин, з метою отримання або фіксування яких проводилася відповідна процесуальна дія.
Так, 15.08.2021 проведено огляд місця події, під час якого оглянуто будинок АДРЕСА_2 , за участі ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_4 , яка показала в будинку у кімнаті на одяг, в якому вона була в ніч з 14 на 15 серпня 2021 року, під час огляду якого, вилучено: кофту сірого кольору, бюстгальтер, труси чорного кольору, штани спортивні з плямою світлого кольору.
Крім того, 15.08.2021 проведено огляд місця події, під час якого за участі ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_4 оглянута земельна ділянка місцевості, яка має ґрунтове покриття землі з густою надсадженістю на поверхні у вигляді трави, кущів та дерев. Зі слів присутньої при огляді ОСОБА_8 , на відстані 45 метрів від дороги до стежини в бік села Некраші ОСОБА_6 вступив з нею в інтимні відносини без її згоди.
Приписами ч. 2 ст. 104 КПК України передбачено, що у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу.
У протоколах оглядів місця подій від 15.08.2021, із дотримання вимог ч.2 ст.104 КПК України чітко зазначено, що під час проведення слідчих дій застосовувались технічні засоби фіксації, а саме вказано, що застосовано цифрову фотокамеру «Сanon». До протоколів долучені ілюстровані таблиці, на яких зафіксовано хід слідчих дій. Тому порушення вимог КПК України відсутні. Про таку ж правову позицію вказано у постанові Верховного Суду від 27.10.2022 по справі № 461/3440/21, згідно якої Верховний Суд вважає надуманим посилання сторони захисту про відсутність у протоколі даних про технічний засіб фіксації.
Зі змісту зазначених протоколів встановлено, що слідчим проведено огляд місця події від 15.08.2021 в період часу з 19 год. 40 хв. до 20 год. 30 хв., та огляд місця події від 15.08.2021 в період часу з 20 год. 40 хв. до 21 год. 10 хв., результати оформлено з дотриманням вимог статей 104, 105, 223, 237 КПК України, протоколи містять підписи уповноваженої особи, яка проводила зазначену слідчу дію та підписи понятих, які засвідчили його зміст і обставини проведення слідчої дії, наявні підписи потерпілої та її законного представника. Факт участі у зазначених слідчих діях спеціаліста ОСОБА_38 та здійснення ним фотофіксації засвідчено його підписом у фототаблицях, що є додатками до зазначених протоколів. Заяв та зауважень від учасників слідчої дії не надходило. За таких обставин, відсутність підпису спеціаліста в кінці протоколів огляду місця події та підписів слідчого і понятих у фототаблиці не може бути підставою для визнання його недопустимим доказом. Така ж правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі № 507/1104/18.
Відповідно до ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, таким додатком можуть бути фототаблиці. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовленні, а також засвідченні підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні таких додатків.
Вказані фототаблиці складені спеціалістом ОСОБА_39 і відповідно до вимог ст. 105 КПК України підписані ним, як особою, що виготовила вказані фототаблиці. КПК України не містить вимог щодо підписання фототаблиці всіма особами, що брали участь у проведенні огляду.
Не долучення оригінальних примірників технічного носія або його флешнакопичувача до протоколів огляду місця подій не становить порушення процесуального законодавства та визнання вказаних доказів недопустимими. Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року по справі №554/5090/16-к, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 99 КПК України, дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.
Судом допитано спеціаліста-криміналіста ОСОБА_38 , який показав, що 15.08.2021 прийшло повідомлення на лінію 102 про зґвалтування. Він приймав участь при огляді місця події, на яке вказувала потерпіла, там була ще прим`ята трава. За місцем проживання потерпілої він брав участь при вилучені одягу потерпілої, в якому вона була на момент зґвалтування. Повідомив, що ним здійснені підписи у долучених таблицях до протоколів. 
Ураховуючи вищенаведене, відсутні підстави для визнання протоколів огляду місця події від 15.08.2021 недопустимими.
Судом також перевірено доводи захисника щодо визнання недопустимими доказами протоколу отримання зразків для експертизи (змивів зі статевого члена) від 16.08.2021 року, протоколу отримання зразків для експертизи (мазок зі статевого члена) від 16.08.2021 року, протоколу отримання зразків для експертизи (букального епітелію) від 16.08.2021 року, протоколу отримання зразків для експертизи (нігтьових пластин) від 16.08.2021 року, висновку експерта від 10.11.2021 року № СЕ-19-21/34039-БД.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні під час дослідження вказаних протоколів отримання зразків для експертизи категорично зазначив про те, що вищевказані документи він не підписував та не ознайомлювався з ними під час проведення процедури відібрання у нього біологічних зразків. 
З метою об`єктивної перевірки доводів сторони захисту судом задоволено ряд клопотань захисника, ухвалою суду від 04.09.2024 призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експерту Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в розпорядження експертів надано відповідні матеріали кримінального провадження.
Захисником зазначено, що незважаючи на задоволене судом клопотання експерта про надання вільних зразків підпису ОСОБА_6 , експертизу було завершено до отримання зазначених вільних зрізів підпису ОСОБА_6 .
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 21.03.2025 № СЕ-19/106-25/1941-ПЧ, підписи від імені ОСОБА_6 у протоколах отримання зразків для експертизи: змивів зі статевого члена, мазка зі статевого члена, зрізів нігтьових пластин, букального епітелію від 16.08.2021 – виконані ймовірно ОСОБА_6 .
Допитаний судом експерт почеркознавчої експертизи ОСОБА_40 повідомив, що проводив судово-почеркознавчу експертизу у даному кримінальному провадженні та висновок ним зроблений в ймовірній формі, тому що виявлених ознак саме в досліджених підписах було не достатньо для формування категорично позитивного висновку, але виявлені ознаки свідчили про те, що ці підписи з високою ймовірністю виконані саме ОСОБА_6 . Повідомив, що додаткові зразки не вплинули б на висновок проведеної експертизи.
Будучи допитаний судом спеціаліст-криміналіст ОСОБА_41 показав, що приймав участь у проведенні слідчих дій під час яких у ОСОБА_6 відібрано біологічні зразки, зразки букального епітелію, зрізи нігтьових пластин. Відбиралися зразки на підставі постанов прокурора. Біологічні зразки у ОСОБА_6 відібрані добровільно, останній не заперечував щодо їх відібрання. Біологічні зразки після відібрання були поміщені до паперових конвертів. Повідомив, що в його присутності ОСОБА_6 в кабінеті слідчого підписував документи за результатами відібрання зразків.
Судом також допитано експерта ОСОБА_42 , яка підтвердила, що 16.08.2021 проводила судово-медичне обстеження ОСОБА_6 , а саме провела зовнішній огляд та відібрала зразки для експертиз, а саме змиви зі статевого члена та мазки. Пояснила, що являється лікарем судово-медичним експертом, тому мала право оглядати чоловіка та відібрати зразки для експертиз. Біологічні зразки вона відібрала особисто на одинці з ОСОБА_6 без будь якого тиску та без присутності інших осіб, при цьому будь-яких заперечень у ОСОБА_6 не було, ОСОБА_6 зразки надав добровільно.
Відповідно до ч. 3 ст. 241 КПК України, освідування, яке супроводжується оголенням освідуваної особи, здійснюється особами тієї ж статі, за винятком здійснення освідування лікарем. Дізнавач, слідчий, прокурор не вправі бути присутнім при освідуванні особи іншої статі, якщо це пов`язано з необхідністю оголювати особу, яка підлягає освідуванню.
Крім того, ОСОБА_6 під час досудового розслідування та на початку судового розгляду не заперечував щодо законності відібрання у нього біологічних зразків.
Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст. 87 КПК України.
При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження суд виходив з такого.
Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.
У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».
У постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд указав, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.
Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».
Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Так, порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій, які б, як указав Верховний Суд, були фундаментальними, судом не установлено.
При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 в справі №753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
У даному кримінальному провадженні порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій, дотриманий.
Як наслідок суд сприймає письмові докази, як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст. 81 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.
Отже, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Водночас суд зазначає, що покази обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами, а лише покази обвинуваченого про його невинуватість не спростовують свідчень потерпілої, свідків та досліджених матеріалів кримінального провадження.
Будь-яких інших клопотань щодо дослідження тих чи інших доказів на підтвердження невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 протягом тривалого розгляду справи стороною захисту заявлено не було. 
Суд також зважає на те, що допитані свідки за клопотанням сторони захисту не спростували факт причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
За таких обставин, суд розцінює позицію обвинуваченого як вибрану ним стратегію свого захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Також суд у ході розгляду справи не встановив, а сторона захисту належними та допустимими доказами не довела факту того, що потерпіла могла б обмовити обвинуваченого ОСОБА_6 .
Потерпіла була допитана судом, та у судовому засіданні перед її допитом суддя пояснив їй, що вона має говорити правду, попередив про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Допит потерпілої проводився в присутності законного представника. Під час допиту була присутня сторона захисту і ставила свої запитання. З технічного запису судового засідання видно, що після завершення допиту потерпілої суд з`ясовував, чи мають сторони додаткові запитання, заяви чи клопотання, яких сторона захисту не заявляла. 
Варто зауважити, що показання потерпілої не спростовуються ні матеріалами справи, у тому числі висновками експертів, ні показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.
Також суд на спростування доводів сторони захисту вважає за необхідне вказати про те, що обставини діяння, яке інкримінуються обвинуваченому, передбачають перелік джерел доказування, які могли бути використані в даному кримінальному провадженні. З прямих доказів, враховуючи ці обставини, могли бути фактично показання потерпілої та обвинуваченого. Інші докази, враховуючи відсутність під час подій сторонніх осіб, характер діянь об`єктивної сторони складу злочину, практично і не існують. За таких умов суду потрібно давати оцінку, перш за все, саме цим прямим доказам, вірити або потерпілій, або обвинуваченому. Суд не знаходить підстав, щоб не вірити потерпілій. Правдивість її показань підтверджується висновками експертиз, показаннями свідків та іншими доказами. Будь-яких доказів, які б вказували на неправдивість показань потерпілої суду не надано та судом не встановлено.
Отже, у суду відсутні підстави не довіряти показам потерпілої, таким чином покази потерпілої є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно того, що він не вчиняв щодо потерпілої зґвалтування, оскільки вказане спростовується як показаннями самої потерпілої, так і показаннями свідків, отриманих безпосередньо від неї. Крім того, при проведенні слідчого експерименту потерпіла відтворила обставини вчинення злочину. 
При цьому, суд бере до уваги та вважає належними і допустимими доказами показання законного представника потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , які підтвердили покази потерпілої та узгоджуються з письмовими матеріалами дослідженими судом, враховуючи постанову Верховного Суду від 28.10.2021 у справі № 266/6051/19, згідно якої судом визнано допустимими доказами показання з чужих слів. Також, у справі №332/2216/17 Верховний Суд погодився з висновками попередніх інстанцій, поклавши в основу обвинувального вироку покази свідка, якому стало відомо про вчинення розбещення зі слів потерпілої. Таким чином, об`єктивні підстави стверджувати, що потерпіла вигадала факт вчинення ОСОБА_6 зґвалтування відсутні.
Окремо суд щодо доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину з підстав неправомірного тиску на обвинуваченого під час досудового слідства, а саме застосування фізичного і психологічного насильства з метою надання необхідних показань проти себе, суд вважає за необхідне вказати про наступне.
Так, ухвалою від 27.02.2024 за вказаних вище підстав суд доручив Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, перевірити факти, повідомлені обвинуваченим ОСОБА_6 , шляхом внесення відомостей до ЄРДР. 07.03.2024 другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 62024240020000817 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.
За результатами проведеного досудового розслідування слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому винесена постанова від 16.12.2024 про закриття кримінального провадження №62024240020000817 від 07.03.2024 за ч.2 ст. 365 КК України, за фактом застосування службовими особами правоохоронних органів фізичного та психологічного тиску відносно ОСОБА_6 під час досудового розслідування кримінального провадження №12021060400001492 від 16.08.2021 за ч.3 ст. 152 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників ГУНП в Житомирській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Таким чином, доводи сторони захисту щодо застосування фізичного та психологічного впливу на обвинуваченого на стадії досудового слідства спростовано.
Посилання сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_6 та недоведеності його вини у вчинені інкримінованого йому злочину є неспроможними, на думку суду, показання обвинуваченого надані з метою зменшення обсягу відповідальності за вчинене, розцінюються як спосіб захисту, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, висновками експертів, також показаннями потерпілої та свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, наявним у матеріалах провадження.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати, як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
У постанові від 21 лютого 2018 року Верховний Суд наводить класичне визначення стандарту "поза розумним сумнівом": "Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".
Таким чином, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, беручи за основу вироку показання потерпілої ОСОБА_8 та висновки проведених експертиз, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження і доведена "поза розумним сумнівом". 
Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої особи, з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України.
Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
ІІІ. Мотиви призначення покарання.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.
При призначенні покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд не встановив.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не одружений, має постійне місце проживання, на утриманні має матір похилого віку, яка є особою з інвалідністю І групи по зору, за місцем проживання характеризується задовільно. Відповідно до висновку психолого-психіатричної експертизи, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, хронічним психічним захворюванням, не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застування щодо нього примусових заходів медичного характеру. 
Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.01.2022 за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 місяців арешту. Вказаний вирок набрав законної сили 15.02.2022, однак станом на 24.04.2026 не виконаний, у вказаний період ОСОБА_6 перебував під вартою у зв`язку з розглядом кримінальної справи щодо нього за ч. 3 ст. 152 КК України. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Дворічний строк давності виконання вказаного вироку суду з дня набрання ним чинності, тобто з 15.02.2022р., сплив 15.02.2024р.
Кримінальне правопорушення за даним вироком обвинувачений вчинив 15.08.2021, тобто до постановлення і набрання чинності вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.01.2022 за ч. 1 ст. 185 КК України, перебіг давності виконання вироку з підстав, передбачених ч. 3, 4 ст. 80 КК України, не зупинявся та не переривався.
Закінчення строків давності виконання обвинувального вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.01.2022 за ч. 1 ст. 185 КК України, є невід`ємною підставою вважати обвинуваченого таким, що відповідно до ч. 2 ст. 90, п.2-1 ч.1 ст.89 КК України не має судимості.
Згідно правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.02.2025 по справі № 229/207/24 щодо правозастосування положень ст. 80 КК, ст. 537, 539 КПК зазначено наступне. 
Строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених частиною шостою статті 80 КК, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.
Закінчення встановлених у частинах 1, 2 статті 80 КК строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання, з врахуванням положень частин третьої та четвертої цієї статті.
Покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до статті 71 КК.
Суд у конкретному кримінальному провадженні може прийняти рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, за наявності для цього підстав, передбачених ст. 80 КК, не лише в порядку ст. 537, 539 КПК, а й за наслідками розгляду справи, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення.
Зважаючи на вищенаведене, підстав для застосування ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 суд не знаходить.
Також, судом враховується, що злочин вчинений проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, що в майбутньому може негативно вплинути на психоемоційний стан потерпілої.
Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, встановлює що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Відповідно до ст. 17,19 зазначеної Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність; держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.
Статтею 34 цієї Конвенції встановлено, що держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Законний представник потерпілої ОСОБА_4 та представник потерпілої ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали позицію прокурора про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк.
Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та враховує підвищену суспільну небезпеку даного кримінального правопорушення, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 3 ст. 152 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Обираючи обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі, суд також враховує вимоги міжнародного законодавства, закріплені в Конвенції ООН про права дитини та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротської конвенції) про високу суспільну небезпечність злочинів проти статевої недоторканості неповнолітніх, яка зумовлюється шкодою, що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному та психічному розвитку неповнолітньої.

Згідно з статтею 19 Конвенції, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання у здійснення її права на особисте життя. Зазначені висновки знайшли свої відображення і в постанові Верховного Суду у справі № 521/15217/19.
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.
Щодо позовних вимог представника потерпілої про відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 200000 гривень, суд зазначає наступне.
В обґрунтування моральної шкоди представник потерпілої у позовній заяві вказав, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 понесла великі душевні страждання, був порушений звичайний спосіб її життя, для відновлення якого потрібні тривалі зусилля. Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення змусило ОСОБА_8 відчувати постійний стрес та страх за своє життя, здоров`я та безпеку, що призвело до неможливості продовження нею активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми, вона відчуває страх переслідування та помсти від обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.
Зазначений позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, у ході судового розгляду доведено поза розумним сумнівом.
Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно зі ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
На думку суду, протиправні дії обвинуваченого беззаперечно спричинили потерпілій моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує, що внаслідок сексуального насильства з боку обвинуваченого неповнолітня потерпіла несла і несе моральні страждання і переживання, відчувала фізичний біль, порушився її нормальний фізичний і психічний розвиток, змушена докладати значних життєвих зусиль для організації свого життя, змінила місце проживання, відчуває страх переслідування та помсти від обвинуваченого.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, матеріального стану відповідача, суд вважає, що заявлена потерпілою моральна шкода в сумі 200000 гривень підлягає стягненню з обвинуваченого.
ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу 
В судових дебатах прокурор просила продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, оскільки наданий час наявні ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_6 затриманий 06.10.2021 о 14 год. 15 хв. на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2021.
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.10.2021 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.03.2026 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 12.05.2026.
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період із 06.10.2021 з моменту його фактичного затримання, до набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
V. Рішення щодо речових доказів
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Арешт на майно не накладався. 
VІ. Процесуальні витрати
Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню в порядку ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. 
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_6 згідно з ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 06.10.2021 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 23.06.2026 включно.
Речові докази: кофту сірого кольору, штани спортивні чорного кольору, бюстгальтер та труси чорного кольору, дві серветки, недопалок, металеву банку, змиви та мазок зі статевого члена, нігтьові пластини, букальний епітелій ОСОБА_6 , зразки крові ОСОБА_8 , марлевий тампон з вагінальним вмістом, - знищити; оптичні DVD та СD диски зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в сумі 18722 грн. 49 грн. та за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 7959 грн.
Цивільний позов потерпілої задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Головуючий суддя 	ОСОБА_43