ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/18149/24 пров. № СК-А/857/1488/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання – Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі №380/18149/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
суддя в 1-й інстанції – Кузан Р. І.,
дата ухвалення рішення – 25 листопада 2024 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 02 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2024 року №7467/13-01-24-08, від 28 лютого 2024 року №7464/ 13-01-24-08, від 28 лютого 2024 року №7472/ 13-01-24-08.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що АТ «Укрсоцбанк» з метою виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором прийняло рішення від 05 червня 2019 року про анулювання (прощення) кредитної заборгованості. Зазначає, що вказане рішення прийнято у зв`язку з реалізацією АТ «Укрсоцбанк» права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання кредитного договору, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №168718431 від 30 травня 2019 року, за яким АТ «Укрсоцбанк» є власником житлового будинку (предмету іпотеки) та №169891224 від 10 червня 2019 року, за яким АТ «Укрсоцбанк» є власником земельної ділянки, відведеної для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку та копією довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, виданої АТ «Укрсоцбанк». Звертає увагу на те, що в нього відсутнє додаткове благо, передбачене п.п.164.2.17 (д) п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України у вигляді прощення боргу, оскільки такий борг було списано у зв`язку з реалізацією АТ “Укрсоцбанк” свого права на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність житлового будинку позивача, а тому доводи відповідача про те, що кошти у розмірі 1971189,71 гривень є оподатковуваним доходом позивача, передбаченим пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України є безпідставними. Крім того, зауважує, що нарахування на зазначену суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору є необґрунтованим, оскільки позивач не отримував у 2019 році дохід від АТ “Укрсоцбанк”, у нього не виникло обов`язку подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а тому податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2024 року №7467/13-01-24-08, №7464/ 13-01-24-08, №7472/ 13-01-24-08 є протиправними та підлягають скасуванню. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що АТ „Укрсоцбанк” у ІІ кварталі 2019 року відобразив в „Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку” (форма 1ДФ) платника податків-фізичну особу ОСОБА_1 за ознакою доходу ”126 – додаткове благо” на загальну суму 1971189,71 грн. Вказує, що згідно з пп.„д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації, однак платник податку-фізична особа ОСОБА_1 подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік без декларування доходу, отриманого у вигляді додаткового блага за ознакою доходу „126”. Крім того, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2019 рік не нарахував та не сплатив. З врахуванням наведеного оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято правомірно та підстави для його скасування відсутні. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2025 року справу № 380/18149/24 передано на розгляд колегії суддів: суддя-доповідач: Р. П. Сеник, судді: Онишкевич Т. В., Судова-Хомюк Н. М.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі № 380/18149/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 29 травня 2025 року № 1149/0/15-25 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2025 року справу №380/18149/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень передано на розгляд колегії суддів: суддя-доповідач: О. І. Мікула, судді:С. М. Кузьмич, А. Р. Курилець.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року справу №380/18149/24 прийнято до провадження для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2026 року призначено справу №380/18149/24 до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 04 лютого 2026 року
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року продовжено строк розгляду цієї справи.

Представник позивача (апелянта) – Цебак І. С. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача – Твердовська У. М. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 29 травня 2007 року укладено кредитний договір №600/07-096.
За умовами цього договору кредитор надає постачальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 75000,00 дол. США, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору у розмірі 378750,00 зі сплатою 30% річних та порядком погашення суми основної заборгованості (п.1.1. Договору).
Як передбачено п.1.2. зазначеного Договору, кредит надається позичальнику на поточні потреби.
Згідно з п.1.3. Договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливої неустойки, а також інших витрат щодо здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає з ОСОБА_3 іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який належить майновому поручителю на праві власності, заставною вартістю 825000,00 грн еквівалентно сумі 170292,70 доларів США.
Крім того, 13 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №602/25-316, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання. Надання кредиту здійснюється окремими частинами зі сплатою 14% річних та комісій в розмірі та в порядку визначеному в Додатку №1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 44000,00 доларів США.
Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №600/07-096 від 29 травня 2007 року та за договором про надання кредитної лінії №602/25-316 від 13 серпня 2008 року, між АКБ «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) 13 серпня 2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань, наступне нерухоме майно: будинок АДРЕСА_2 Хмельницького та земельну ділянку площею 0,1078 га, цільове призначення – будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий №4622781000:01:006:0017, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2016 року у справі №444/920/14 задоволено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», скасовано рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість станом на 08 квітня 2014 року за кредитним договором №600/07-096 від 29 травня 2007 року в сумі 124432,26 доларів США та пеню в сумі 95770 грн 82 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість станом на 09 квітня 2014 року за кредитним договором №602/25-316 від 13 серпня 2008 року в сумі 78035,74 доларів США та пеню в сумі 58398 грн 07 коп.
АТ «Уксоцбанк» 09 квітня 2019 року скеровано на адресу позивача два повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. У повідомленнях зобов`язано ОСОБА_1 погасити борг за кредитними договорами та попереджено, що у разі невиконання цих вимог протягом тридцятиденного строку АТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». При цьому повідомлено, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим він буде зобов`язаний сплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору з доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором.
З долучених позивачем витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності суд встановив, що 27 травня 2019 року за АТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 102,1 кв.м., загальною площею 184,0 кв.м., а 05 червня 2019 року за АТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1078 га, кадастровий №4622781000:01:006:0017, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
АТ «Укрсоцбанк» 24 вересня 2019 року направлено на адресу позивача довідку №356 про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу. В довідці зазначено, що у зв`язку із задоволенням вимог Іпотекодержателя в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість позивачу прощено (анульовано) залишок заборгованості за кредитним договором №600/07-096 від 29 травня 2007 року. У відповідності до вимог Податкового кодексу України до складу річного доходу ОСОБА_1 за 2019 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 1971189,71 грн
Згідно з інформацією ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступника АТ «Укрсоцбанк») у листі від 08 грудня 2020 року №102424-20.3-252572, скерованому на адресу ГУ ДПС у Львівській області у період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 банком у «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за 2019 рік, відображено нарахований та виплачений позивачу дохід за ознакою доходу « 126» – у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в розмірі 1971189,71 грн
У відповідності пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VI із змінами та доповненнями та наказу ГУ ДПС у Львівській області №4708-ПП від 27 грудня 2023 року з 29 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податку-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та cвоєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.
За результатами перевірки складено акт від 05 лютого 2024 року №3854/13-01-24-08/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та cвоєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податку-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року року».
Перевіркою встановлено наступні порушення:
1. п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.«в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-ІV із змінами та доповненнями. Встановлено несвоєчасне подання та перекручення даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік.
2. абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями. Донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 354814,15 грн.
3. пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28 грудня 2014р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військового збору за 2019 рік на загальну суму 29567,85 грн.
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Львівській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2024 року:
- №7467/13-01-24-08, яким позивачу збільшено суму за платежем ПДФО до 443 517,69 грн, з яких 354 814,15 грн ПДФО та 88 703,54 грн штрафні санкції;
- №7464/ 13-01-24-08, яким позивачу збільшено суму за платежем військовий збір до 36 959,81 грн, з яких 29 567,85 грн військовий збір та 7391,96 грн штрафні санкції;
- №7472/ 13-01-24-08, яким позивачу нараховано 340,00 грн штрафні санкції.
Позивач, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся у суд з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа Банк») внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості, а тому податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2024 року №7467/13-01-24-08, яким збільшено на 443517,69 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 354814,15 грн - основний платіж та 88703,54 грн - штрафні санкції) та №7472/ 13-01-24-08, яким позивачу нараховано 340,00 грн штрафні санкції прийнято правомірно та підстави для їх скасування відсутні. Крім того, оскільки дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору згідно з податковим повідомленням-рішенням №7464/13-01-24-08 від 28 лютого 2024 року, яким збільшено на 36959,81 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 29567,85 грн та за штрафними санкціями 7391,96 грн) нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Відповідно до ст.62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За змістом пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Приписами пп.78.1.2. п.78.1. ст.78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Відповідно до ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Матеріалами справи стверджується, що ГУ ДПС у Львівській області відповідно до Наказу від 27 грудня 2023 року № 4708-ПП з 29 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податку-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та cвоєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.
Зі змісту Акту від 05 лютого №3854/13-01-24-08-03/2429610510 вбачається, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 з питань з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та cвоєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року встановлено наступні порушення:
1.п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. «в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755-ІV із змінами та доповненнями встановлено несвоєчасне подання та перекручення даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік.
2. абз. „д” пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. № 2755-VІ із змінами та доповненнями донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 354814,15 грн.
3. пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. №71-VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” в результаті чого донараховано військового збору за 2019 рік на загальну суму 29567,85 грн.
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2024 року: №7467/13-01-24-08, яким позивачу збільшено суму за платежем ПДФО до 443 517,69 грн, з яких 354 814,15 грн ПДФО та 88 703,54 грн штрафні санкції; №7464/ 13-01-24-08, яким позивачу збільшено суму за платежем військовий збір до 36 959,81 грн, з яких 29 567,85 грн військовий збір та 7391,96 грн штрафні санкції; №7472/ 13-01-24-08, яким позивачу нараховано 340,00 грн штрафні санкції.
Даючи правову оцінку правомірності прийняття вищевказаних податкових повідомлень рішень, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно з п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
За змістом пп.163.1.1, 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Згідно з пп.14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Крім того, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Таким чином, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
За змістом пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, що діяла на момент списання позивачу кредитної заборгованості) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Матеріалами справи стверджується, що податковий орган, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, виходив з податкової інформації (відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України), згідно з якою АТ «Укрсоцбанк» у другому кварталі 2019 року нараховано ОСОБА_1 дохід у сумі 1971189,71 грн з ознакою «126» додаткове благо.
Відповідно до пп.«б» п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.
Згідно з пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 розділу IV ПК України довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу «126» передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу).
За змістом пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.
Як вбачається з матеріалів справи, листом №39690 від 06 жовтня 2020 року ГУ ДПС у Львівській області здійснило запит на отримання інформації від АТ «Альфа Банк» щодо суми основного боргу (тіло кредиту) анульованого (прощеного) позивачу у 2019 році.
Листом №102424-20.3-252572 від 08 грудня 2020 року АТ «Альфа Банк» повідомило, що сума нарахованого та виплаченого доходу у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості, відображеної в додатку 1-ДФ відносно ОСОБА_1 складає 1971189,71 грн. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що банком надано позивачу довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, в якій вказано, що у зв`язку із задоволенням вимог Іпотекодержателя в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість позивачу прощено (анульовано) залишок заборгованості за кредитним договором №600/07-096 від 29 травня 2007 року. Отриманий позивачем дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 1971189,71 грн підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором за ставкою 1,5%, які позивач відповідно до вимог чинного законодавства, самостійно повинен сплатити до державного бюджету України.
Таким чином, наведеними вище доказами підтверджено, що позивачу прощено заборгованість за «тілом» кредиту в сумі 1971189,71 грн, яка в силу вимог пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2019 рік.
Матеріалами справи стверджується, що позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в тій редакції, яка діяла на момент проведення списання банком заборгованості позивачу – 2019 рік., а тому доводи позивача про застосування правових ПК України, які набрали чинності з 2021 року є безпідставними. Крім того, зміни до ПК України, які визначають безнадійною заборгованість фізичної особи, яка залишилась непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно зі ст.36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, набрали чинності в квітні 2021 року, а тому не поширюються на спірні правовідносини.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа Банк») внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості.
Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку з доходів фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).
Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.
Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.
Згідно зі ст.8 Закону України 28 грудня 2014 року №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4173 гривень.
За змістом ст.167 ПК України ставка податку у 2019 році з доходу, що не перевищує десятикратного розміру мінімальної заробітної плати (4 173 грн) становить 18%, а понад цю суму 20%.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №7467/13-01-24-08 від 28 лютого 2024 року, яким збільшено на 443517,69 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 354814,15 грн - основний платіж та 88703,54 грн - штрафні санкції) прийнято правомірно та підстави для скасування такого відсутні.
Крім того, Законом України від 28 грудня 2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до пп.1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Таким чином, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. За таких обставин правомірним є визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Згідно з пп."в" п.176.1 статті 176 ПК України платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
За змістом п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Згідно з п.179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа Банк») внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості, а тому податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2024 року №7467/13-01-24-08, яким збільшено на 443517,69 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 354814,15 грн - основний платіж та 88703,54 грн - штрафні санкції) та №7472/ 13-01-24-08, яким позивачу нараховано 340,00 грн штрафні санкції прийнято правомірно та підстави для їх скасування відсутні. Крім того, оскільки дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору згідно з податковим повідомленням-рішенням №7464/13-01-24-08 від 28 лютого 2024 року, яким збільшено на 36959,81 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 29567,85 грн та за штрафними санкціями 7391,96 грн) нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають, а тому судові витрати у виді судового збору у розмірі 5769,18 гривень, які ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року відстрочені до закінчення розгляду апеляційної скарги підлягають стягненню з останнього до спеціального фонду Державного бюджету України .
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі №380/18149/24 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5769 (п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) гривень 18 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.