Справа № 359/10063/24
Провадження № 2/359/361/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

17 березня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,-
В С Т А Н О В И В :
17 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернуласяь до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із даним позов, яким просила визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народиласяу місті Васильків (свідоцтво про народ-ження серія НОМЕР_1 , зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 178 від 25 травня 2007 року); зобов`язати Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у місті Васильків (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 178 від 25 травня 2007 року), а також видати нове свідоцтво про народження; стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на мою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позову і до повноліття дитини.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовийзбір.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 з 2006 по 2010 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , в яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_3 . При реєстрації народження дочки, відомості про її батька були записані зі слів матері – ОСОБА_4 . Позивач стверджує, що насправді її біологічним батьком є ОСОБА_2 . Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану про включення даних про нього як про батька, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання батьківства.
Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року клопотання позивача задоволено та призначено в цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу для визначення батьківства. Провадження у даній цивільній справі на час проведення експертного дослідження зупинено.
Ухвалою суду від 20 червня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання з викликом і повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Підтвердила той факт, що реєстрація народження доньки здійснена за її заявою на підставі ст. 135 СК України. Оскільки ОСОБА_2 не ходів подавати відповідного змісту заяву до органів РАЦСу. Доказів того, що саме відповідач є батьком доньки, окрім вказаних у описовій частині позову, не має і надати до суду не може. 
Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник третьої особи подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність. 
Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, відзиву на позов, пояснень, клопотань чи заяв на адресу суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов наступного висновку.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , про що 25 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області складено актовий запис №178 та видано відповідне свідоцтво. Батьком дитини записаний ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, та поданої матір`ю ОСОБА_1 заяви.
Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначає-ться за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною 1 статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно ч. 1, 2, 4 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлю-ються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьків-ства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить, що предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи, їх кровної спорідненості. При цьому закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2021 року у справі за № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажан-ня мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категорич-ного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Встановлено, що ДСУ «Київської міського бюро судово-медичної експертизи» не проведено судово-медичну експертизу генетичної ідентифікації на виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 на відбір зразка крові не з`явився.
У даній справі запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено у відповідності до вимог ст. 135 СК України. Інші докази в матеріалах справи відсутні.
Слід зазначити, що надання позивачем на обґрунтування позовних вимог лише одного фото, є явно недостатнім доказом для підтвердження батьківства, при цьому будь-яких інших доказів позивачем на підтвердження своїх доводів не надано, як і не подано доказів спільного проживання сторін до народження дитини та після, або підтримування певних стосунків, тощо.
Враховуючи те, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують батьківство відповідача, чи які б свідчили про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від відповідача, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Вимоги позовної заяви про зобов`язання Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видати нове свідоцтво про народження, та про стягнення аліментів з ОСОБА_2 є похідними вимогами, а тому також не підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст. 133 та ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. 
На підставі ст. ст. 125, 128, 145 СК України, керуючись ст. ст. 3,4,5,12,13, 76,81, 206, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляцій-ної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2026 року.

Суддя Л.В. Яковлєва