ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
06 квітня 2026 року (16:05)	Справа № 280/796/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
29.01.2026 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – третя особа), в якій позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу №083950026800 від 14.01.2026; зобов`язати зарахувати до стажу роботи період з 01.09.1980 по 12.04.1983 навчання в ДПТУ - №118 м. Семипалатинська; період з 17.12.1996 по 25.04.1997 робота у ТОВ «Супер кераміка» та призначити пенсію за віком з дати подання заяви, тобто з 06.01.2026.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після досягнення пенсійного віку він у встановленому порядку звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №083950026800 від 14.01.2026 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки вважає, що у відповідача не було підстав для не врахування до його страхового стажу періоду роботи з 17.12.1996 по 25.04.1997 та періоду навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983. Зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просить задовольнити позовні вимоги. 
Ухвалою суду від 03.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 
16.02.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 8452), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зокрема зазначає, що 06.01.2026 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розглянувши документи подані для призначення пенсії відповідачем встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років 10 місяців 12 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - 32 роки. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення за №083950026800 від 14.01.2026 про відмову у призначенні пенсії. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1987: 17.12.1996 по 25.04.1997, оскільки наказ на звільнення виданий значно пізніше дати звільнення. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983, згідно архівної довідки від 28.10.2025 №16-05/179, оскільки заявник навчався в Казахській PCP. Зазначений період навчання підлягає уточненню відповідно до вимог ст.24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанови КМУ від 16.05.2025 №562, якою затверджено «Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01 січня 1992р. за межами України в республіках колишнього Союзу PCP для зарахування їх до страхового стажу». Стаж можливо зарахувати після надходження відповіді на направлений запит від Республіки Казахстан. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
02.03.2026 до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення (вх. №11139), в яких останній зазначає, що надана позивачем заява від 06.01.2026 розглянута в порядку екстериторіальності ГУ ПФУ в Закарпатській області. За наслідками розгляду заяви та доданих документів за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Закарпатській області винесено рішення від 14.01.2026 № 083950026800, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії відповідно до Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначає, що для зарахування періоду роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.08.1987 не має законних підстав, оскільки оскільки наказ на звільнення виданий значно пізніше дати звільнення. Період навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983, згідно архівної довідки від 28.10.2025 №16-05/179, не зараховано до страхового стажу, оскільки заявник навчався в Казахській РСР. Зазначений період навчання підлягає уточненню відповідно до вимог ст.24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанови КМУ від 16.05.2025 №562. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
06.01.2026 позивач звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №083950026800 від 14.01.2026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.22). 
У рішенні зазначено, що вік заявника: 60 рік 04 місяця 08 днів, необхідний страховий стаж - 32 роки. Страховий стаж заявника - 29р. 10м. 12д. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1987: з 17.12.1996 по 25.04.1997, оскільки наказ на звільнення виданий значно пізніше дати звільнення. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983, згідно архівної довідки від 28.10.2025 №16-05/179, оскільки заявник навчався в Казахській PCP. Зазначений період навчання підлягає уточненню відповідно до вимог ст.24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанови КМУ від 16.05.2025 №562, якою затверджено «Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу PCP для зарахування їх до страхового стажу». Стаж можливо зарахувати після надходження відповіді на направлений запит від Республіки Казахстан
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоду, у зв`язку із чим призначити пенсію.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).
Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.
Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом, до страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.02.1987 не зараховано період роботи з 17.12.1996 по 25.04.1997, наказ про звільнення виданий значно пізніше дати звільнення. 
З цього приводу, суд зазначає, що з аналізу вказаних норм права судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Так, записами №№17-18 трудової книжки НОМЕР_1 від 23.02.1987 підтверджуються періоди роботи позивача у період з 17.12.1996 по 25.04.1997 водієм у ТОВ «Супер кераміка». 25.04.1997 позивач звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №14-К від 25.04.1996, тобто у даті прийняття наказу про звільнення наявна описка в частині року його прийняття (а.с.11).
Суд зазначає, що наявність описки в частині року прийняття наказу про звільнення не може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.
З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що описка в частині року прийняття наказу про звільнення не може бути підставою для не зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача.
Вищезазначені відомості з трудової книжки, які підтверджують, що позивач у зазначений період дійсно працював на підприємстві, відповідачем не спростовані.
Суд критично оцінює позицію відповідача у даній справі та зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).
Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 17.12.1996 по 25.04.1997 має бути зарахований до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому трудову книжку позивача, слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.
Таким чином, із наведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.
Крім того, відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Також, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983, згідно архівної довідки від 28.10.2025 №16-05/179, оскільки заявник навчався в Казахській PCP. Зазначений період навчання підлягає уточненню відповідно до вимог ст.24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанови КМУ від 16.05.2025 №562, якою затверджено «Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01 січня 1992р. за межами України в республіках колишнього Союзу PCP для зарахування їх до страхового стажу».
Щодо таких доводів пенсійного органу, суд зазначає наступне.
Закон №1058-IV доповнено статтею 24-1 «Періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу».
За змістом частини другої статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання обчислення страхового стажу» від 16.05.2025 за №562, яка набрала чинності 20.05.2025. Пунктом 1 цієї постанови затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком (далі Порядок підтвердження).
За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Так, суд зауважує, що відповідач безпідставно посилається на вимоги 24-1 Закону №1058-IV та Порядку №562 при не зарахуванні навчання до стажу, оскільки даний порядок визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди саме трудової діяльності до 1 січня 1992 року, а не навчання.
При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги положення пункту «д» статті 56 Закону №1788-XII, які передбачають, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 передбачено внесення окремим рядком запису, зокрема, про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).
Якщо в записах трудової книжки відсутні вищезазначені відомості про періоди навчання, то відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних, навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, період навчання позивача у Семипалатинському ДПТУ (Державне професійно-технічне училище) №118 з 01.09.1980 по 12.04.1983 підтверджується записом №1 трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 23.02.1987 та архівною довідкою №16-05/179 від 28.10.2025 (а.с.10, 16-19).
Відповідно до Архівної довідки від 28.10.2025 №16-05/179 КДКП «Вищий коледж геодезії, картографії та будівництва» управління освіти Абай міста Семей Республіка Казахстан у документах архівного фонду Семипалатинського ДПТУ (Державного професійно - технічного училища) №118, нині КДКП (Комунальне державне казенне підприємство) «Вищий коледж геодезії, картографії та будівництва» управління освіти області Абай міста Семей, наявні такі відомості про навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
-наказом №1-к від 30 серпня 1980 року згідно з поданою заявою зарахований до числа учнів ДПТУ (Державного професійно-технічного училища) №118 за спеціальністю «Машиніст бульдозера скрепера» МБС групи 18. Форма навчання - очна.
-наказом №55-к від 16 липня 1983 року відрахований у зв`язку із завершенням повного курсу навчання.
Видано диплом «Д» №370451. Реєстраційний №191 від 16 липня 1983 року. Кваліфікація «Машиніст бульдозера скрепера третього розряду».
Підстава: Р-1528. Книга наказів про зарахування та відрахування учнів ДПТУ (Державного професійно-технічного училища) № 118. (розпочато: 05 липня 1979 року; закінчено: 16 липня 1983 року) Фонд № 1, архівний № 37, опис № 1, зв`язка № 4.
Книга видачі дипломів ДПТУ (Державного професійно-технічного училища) №118 (СПТУ-10 (Середнє професійно-технічне училище N3 10)) за 1980-1990 роки.
Згідно довідки ДПТУ - 118 м. Семипалатинська ОСОБА_1 був прийнятий у вересні 1980 року в ДПТУ -118 м. Семипалатинська та навчався в ньому до 12 квітня 1983 року за спеціальністю машиніст бульдозера.
З огляду на викладене суд вважає, що у відповідача не було обґрунтованих підстав для не зарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983 у Казахській PCP, згідно архівної довідки від 28.10.2025 №16-05/179 та даними трудової книжки.
Беручи до уваги вищезазначене, рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №083950026800 від 14.01.2026 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність мотивів покладених в основу його прийняття.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №083950026800 від 14.01.2026 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача періодів його роботи з 17.12.1996 по 25.04.1997 та навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983, у зв`язку із чим призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.01.2026.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було ГУ ПФУ в Закарпатській області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати зі сплати судового збору, документально підтверджені у сумі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ 20453063), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії №083950026800 від 14.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 17.12.1996 по 25.04.1997 та навчання з 01.09.1980 по 12.04.1983, у зв`язку із чим призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 06.01.2026.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.04.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник