ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 639/5017/25
провадження № 22-ц/818/2212/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів –Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року у складі судді Борисенка О.О.,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року представник ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення на його користь з відповідача шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за адресою: АДРЕСА_1 : матеріальну шкоду у розмірі 81196,04 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на збір доказів (автотоварознавче дослідження із визначення матеріальної шкоди) у розмірі 4000,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2025 о 15 год 00 хв за адресою: м. Харків, пр-т Любові Малої, 4А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ГАЗ АГ-G 330202-ПБ з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 (поліс ОСЦПВВНТЗ 222834686) та транспортного засобу «Skoda Karoq» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 (поліс ОСЦПВВНТЗ 221160055), внаслідок чого ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків. Згідно з Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 664/07-24, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється «Skoda Karoq» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату настання події 09.04.2025 становить 133227,33 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 208899,63 грн. Відповідно рахунку-фактури №ЮБ0-000196 від 15.04.2025 вартість ремонту автомобіля позивача склала 192594,84 грн; згідно з актом виконаних робіт №ЮБТЩ2500216 від 27.06.2025 вартість проведеного ремонту склала 192594,84 грн. 15.04.2025 позивач здійснив оплату за ремонт у розмірі 744,00 грн. 05.06.2025 на рахунок СТО від ПрАТ «СК «Перша» зараховане страхове відшкодування у розмірі 111398,80 грн. 27.06.2025 позивач здійснив доплату за ремонт у розмірі 80451,20 грн, відповідно до рахунку-фактури №ЮБ0-000397 від 27.06.2025. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю проведеного відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування - 81196,04 грн (192594,84 – 111398,80). Також, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, обґрунтував її розмір тим, що належний позивачу автомобіль був основним засобом його пересування, та пошкодження автомобіля завдало позивачу душевних страждань, негативно вплинуло на моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна.
Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 35794,84 грн, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, а всього стягнути 40794, 84 грн та судовий збір у розмірі 541,77 грн.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 45401,20 грн та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що враховуючи те, що позивач отримав суму страхової виплати у розмірі 111 398,00 грн, а страховий ліміт складав 160 000 грн, вартість відновлювального ремонту 192594,84 грн, франшиза 3200,00 грн, невідшкодованою сумою матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 35794,84 грн.Позивач розрахунок та належне обґрунтування розміру моральної шкоди в сумі 10000,00 грн не надав. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у ст. 3 ЦК України, а також конкретні обставини цієї справи, суд дійшов до висновку про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Враховуючи вартість відновлювального ремонту у розмірі 192 594,84 грн та кошти перераховані страховиком у розмірі 111 398,80 грн, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 81 196,04 грн. Позивач вимагає стягнути з відповідача в межах його ліміту відповідальності, оскільки не має підстав вимагати стягнення зі страховика збитку, що перевищує визначений до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням протиправної поведінки відповідача, порушено правоволодіння, користування та розпорядження позивачем належним йому автомобілем, порушився звичайний життєвий уклад, що тягне за собою зміни у житті позивача, а тому заявлений позивачем розмір відшкодування у сумі 10 000 грн є розумним та справедливим. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що постановою Новобаварського районного суду м. Харкова від 01.05.2025 року (справа №639/2566/25 водія автомобіля ГАЗ АГ-G 330202-ПБ, н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені вказаного ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.17-19). 
Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Skoda Karoq», номерний знак НОМЕР_2 , 2021 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13). 
Транспортний засіб АГ-G 330202-ПБ реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахований у ПрАТ «СК «Перша» за полісом № 222834686 від 16.08.2024, строк дії якого з 17.08.2024 по 16.08.2025 включно, згідно з яким, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн, розмір франшизи – 3200,00 грн (а.с. 101).
ОСОБА_1 10.04.2025 звернувся до ПрАТ «СК «Перша» із заявою про страхову виплату (а.с. 99).
Згідно зі Звітом № 36/2025 про оцінку автомобіля «Skoda Karoq», держномер НОМЕР_2 , складеним за заявою ПАТ «СК «Перша» 05.05.2025 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Skoda Karoq», держномер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП 09.04.2025, без урахування величини втрати товарної вартості, складає 131958,97 грн, в тому числі ПДВ на вартість складових (Сс): 17360,17 грн (а.с. 102-107).
Відповідно до копії платіжної інструкції, ПрАТ «СК Перша» 05.06.2025 сплатило на рахунок ОСОБА_5 страхову виплату у розмірі 111398,80 грн, згідно з розрахунком №10.001-25-01532, без ПДВ (Skoda Karoq, НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 ) (а.с.14).
Відповідно до рахунку-фактури № ЮБ0-000196 від 15.04.2025 та акту виконаних робіт №ЮБТЩ2500216 від 17.06.2025, складених ФО-П ОСОБА_5 вартість проведеного ремонту склала 192594,84 грн (а.с.21-22, 24-25).
Згідно з рахунком-фактурою №ЮБ0-000397 від 27.06.2025, складеною ФО-П ОСОБА_5 , доплата за ремонт автомобіля власника ОСОБА_1 склала 80451,20 грн (а.с.23).
Виконавець ФО-П Бєлєвцов Ю.В. не є платником податку на додану вартість
Відповідно до Висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 09/06-25, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФО-П Баранковим В.О. на замовлення ОСОБА_1 (дата оцінки – 09.04.2025, дата складання звіту – 06.06.2025), вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється марки Skoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату настання події 09.04.2025 становить 133227,33 грн; вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу вузлів і деталей на дату настання події 09.04.2025 становить 208899,63 грн; ринкова вартість КТЗ марки Skoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_2 без урахування аварійних пошкоджень на дату настання події 09.04.2025 становить 919401,60 грн; розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ марки Skoda Karoq, реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату настання події 09.04.2025, становить 115078,28 грн (а.с.26-54).
ОСОБА_1 за оцінку матеріального збитку авто після події 09.04.2025 сплатив на рахунок ФО-П ОСОБА_6 4000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.55).
Згідно з копіями платіжних інструкцій ОСОБА_1 сплатив на рахунок ФО-П ОСОБА_5 15.04.2025 – 744,00 грн та 27.06.2025 - 80451,20 грн (а.с.15,56).
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно - правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон № 1961-IV), можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
При виборі і застосуванні норми пвідповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі-Методика)
Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 Методика).
Фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників) (п. 1.6 Методики).
Згідно п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації (3.9 Методики)
Тобто, виходячі з норм Закону розмір відповідальності страховика обмежується страховою сумою та коефіціентом фізичного зносу. .
У постанові Верховного суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16 визначено, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. 
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робот, затверджених на її відновлення, а уразі не проведення ремонту-як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року №753/19288/14-ц (провадження №61-9687св18)
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача у виникненні зазначеної ДТП та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 111398,80 грн.
Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка не покриває витрати для відновлення пошкодженого майна, з урахуванням виплаченого страхового відшкодування та заданої позивачу моральної шкоди.
З договору страхування № 222834686 від 16.08.2024, строк дії якого з 17.08.2024 по 16.08.2025 вбачається, що транспортний засіб АГ-G 330202-ПБ реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахований у ПрАТ «СК «Перша» страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн, розмір франшизи – 3200,00 грн. 
Відповідно до рахунку-фактури № ЮБ0-000196 від 15.04.2025 та акту виконаних робіт №ЮБТЩ2500216 від 17.06.2025, складених ФО-П ОСОБА_5 вартість проведеного ремонту склала 192594,84 грн.
Оскільки виконавець робіт з ремонту автомобіля ФО-П Бєлєвцов Ю.В. не є платником податку на додану вартість, в цьому випадку ПДВ не сплачується.
Встановлено, що страхове відшкодування, виплачене позивачу у розмірі 111 398,80 грн, визначене без урахування фізичного зносу транспортного засобу, тоді як фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 192 594,84 грн, що підтверджується матеріалами справи.
З огляду на викладене, різниця між вартістю відновлювального ремонту та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 81 196,04 грн (192 594,84 грн – 111 398,80 грн).
Оскільки зазначена різниця виникла внаслідок неврахування фізичного зносу при визначенні страхового відшкодування, обов`язок з її відшкодування покладається на відповідача як особу, винну у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, саме відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вказану суму у розмірі 81 196,04 грн як різницю між фактичними витратами на відновлювальний ремонт транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що належний позивачу автомобіль був основним засобом його пересування, та пошкодження автомобіля завдало позивачу душевних страждань, негативно вплинуло на моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі" зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду, що відшкодування позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті вищевказаної ДТП, у розмірі 5000 грн, який є достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 4 000,00 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про їх стягнення з відповідача на користь позивача.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте помилився в частині розміру такого стягнення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України порушення судом норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування або зміни рішення суду та ухвалення нового рішення у справі.
Оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду – зміні в частині визначеної судом стягнення матеріальної шкоди.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволені частково, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2127,10 грн.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року змінити в частині визначеного судом розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню.
Позовні вимоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 81 196 (вімідесят одна тисяча сто дев`яносто шість) 04 грн.
В іншій частині залишити без змін.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2127 (дві тисячі сто двадцять сім) грн 10 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О.Ю.Тичкова

Судді           О.В.Маміна

Н.П. Пилипчук