П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/4109/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
17 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Моніча Б.С.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Вуд» до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН-ВУД" згідно контракту від 15.08.2023 року у компанії "Estonian Plywood AS" придбало товар (фанеру в обсязі 30,4115 м-3) загальною вартістю 18 948,81 Євро та ввезло на митну територію України.
З метою проведення митного оформлення даного товару Житомирській митниці 30.10.2024 року уповноваженою особою позивача (митним брокером) було надано, окрім інших документів, електронну митну декларацію №24UA101020038133U1, в якій була заявлена ціна відповідно до договору та 65 875,00 грн. витрат на транспортування товару.
Після вивчення поданих документів, як зазначив представник позивача, уповноваженою особою відповідача безпідставно було відмовлено у митному оформленні товару та винесено рішення про коригування митної вартості товару, яким визнано митну вартість товару за третім методом, збільшивши митну вартість до 32 072,27 Євро. 
Таке рішення мотивовано відсутністю достовірних відомостей про вартість товару. 
Позивач вважаючи, що відповідачем, протиправно були винесені оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів і рішення про коригування митної вартості товарів, так як до вартості товару згідно контракту включено всі витрати до місця призначення товару, у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Правовідносини щодо переміщення товарів через митний кордон України, процедури митного контролю та оформлення, митного регулювання, пов`язаного з встановленням та справлянням податків та зборів регулюються Митним кодексом України.
За приписами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Безспірно, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, та подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Сторони по даній справі не заперечують проти виду товару (березова фанера сорту Kilo (Birch) в обсязі 30,4115 м-3 та загальною вартістю 18 948,81 Євро ( надалі - Товар), що був придбаний згідно контракту від 15.08.2023 року у компанії "Estonian Plywood AS" та переміщувався Позивачем через митний кордон та підлягав митному контролю, та щодо видів документів, які надавалися для проведення митного оформлення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, з метою проведення митного оформлення даного товару Житомирській митниці 30.10.2024 року уповноваженою особою Позивача (митним брокером) було надано, окрім інших документів, електронну митну декларацію №24UA101020038133U1, в якій була заявлена ціна в розмірі 18 948,81 Євро відповідно до договору, а саме відповідно до попереднього рахунку-фактури (інвойс) EPW-007794 від 22.10.2024 року, виданого компанією "Estonian Plywood AS" та 65 875,00 грн. витрат на транспортування товару.
Як зазначено в ст.53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Тобто, вказані правові норми містять вичерпний перелік документів, які підлягають наданню декларантом митному органу на підтвердження митної вартості.
Так апелянт зазначає, що після реєстрації поданої декларантом митної декларації при проведенні митного оформлення зазначеного позивачем товару (березова фанера сорту Kilo (Birch)) митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення "Інспектор" за схожими товарами. 
Для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару було запропоновано надати додаткові документи, перелік яких був зазначений уповноваженим працівником митниці (якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, а у разі їх відсутності - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією).
Однак, колегія суддів вважає, що такі дії уповноважених осіб Відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного митного законодавства, з огляду на таке.
По-перше, в розумінні вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України уповноважена особа митниці має право запропонувати декларанту для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару надати додаткові документи лише у випадку коли подані декларантом документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
Жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості товару чи наявних ознак підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, представник відповідача в судовому засіданні не надав.
По-друге, приписи ч.3 ст.53 Митного кодексу України містять вичерпний перелік документів, які декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності).
Разом з тим, вимога митного органу щодо надання позивачем додаткових документів не відповідає приписам ч.3 ст.53 Митного кодексу України.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта щодо неврахування заявленої позивачем митної вартості товару за попереднім рахунком-фактурою (інвойс) EPW-009019 від 18.10.2024 року, виданого компанією "Estonian Plywood AS", по причині не проведення повної 100% передоплати такого товару з огляду на наступне.
Положення розділу 3 контракту від 15.08.2023 року передбачають, що оплата товару може здійснюватися одним із способів: 100% передоплата або 50% передоплати згідно проформою інвойсу протягом 7 банківських днів з моменту отримання інвойсу, а інша 50% вартості - протягом 5 банківських днів після отримання повідомлення про готовність товару для відправки.
Разом з тим, судом встановлено, що попередній рахунок - фактура (проформа інвойс) EPW-009019 на товар був виставлений Позивачу 18.10.2024 року на суму 18 948,81 Євро (а.с.40).
Рахунком-фактурою (інвойс) EPW-007794 від 22.10.2024 року, виданого компанією "Estonian Plywood AS", підтверджено вартість Товару в розмірі 18 948,81 Євро (а.с.47).
Згідно платіжної інструкції №20 від 21.10.2024 року, копія якої долучена до позову та досліджена судом, оплата Товару Позивачем проведена 21.10.2024 року на суму 18 948,81 Євро (а.с.43).
Колегія суддів звертає увагу, що в платіжній інструкції №20 від 21.10.2024 року прямо зазначено, що оплата здійснюється саме на підставі попереднього рахунку-фактури (інвойс) EPW-009019 від 18.10.2024 року, виданого компанією "Estonian Plywood AS", на суму 18 948,81 Євро. Така вартість Товару була зазначена уповноваженою особою Позивача в електронній митній декларації №24UA101020038133U1.
Більш того, досліджена судом першої інстанції пакувальна квитанція № EPW-006942 на товар складена 22.10.2024 року, тобто оплата товару була проведена до його відправки (а.с.53).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що товар, який зазначено в електронній митній декларації №24UA101020038133U1, за маркуванням, артикулом, описом та кількістю повністю тотожний товару, що зазначено в попередньому рахунку-фактурі (інвойсі) EPW-009019 від 18.10.2024 року, в рахунку-фактурі (інвойсі) EPW-007794 від 22.10.2024 року, пакувальній квитанції від 22.10.2024 року за номером EPW-006942.
Колегія суддів не заперечує доводи апелянта щодо наявної невідповідності інформації про Товар та його вартість, що зазначена в перелічених документах, із інформацією, що містилася в прибутковій накладній №448 від 09.10.2024 року та балансові довідці від 22.10.2024 року.
Разом з тим, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції підтверджено помилковість долучення позивачем прибуткової накладної №448 від 09.10.2024 року та балансової довідки від 22.10.2024 року. Встановлено, що вказані прибуткова накладна №448 від 09.10.2024 року та балансова довідка від 22.10.2024року були складені на товар, що Позивачем був переміщений через митну територію України за іншою електронною митною декларацією №24UA101020035647U8 від 09.10.2024 року та прийнятий на баланс 09.10.2024 року за прибутковою накладною №448 від 09.10.2024 року (а.с.109-110).
Зазначене свідчить про обґрунтованість доводів позивача, що ціна товару правомірно визначена в конкретній сумі (18 948,81 Євро) згідно договору.
Відповідно до вимог ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Безспірно, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Разом з тим, приписами частини шостої статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Тобто, перелік підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю також є вичерпним.
Всупереч вказаним вимогам Митного кодексу України в оскаржуваній картці про відмову в прийнятті митної декларації та митному оформленні транспортного засобу відповідач зазначив, що таке рішення зумовлено саме не підтвердженням митної вартості товару та ненаданням додаткових документів.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. 
Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору (18 948,81 Євро) згідно з вимогами частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Більш того, суд враховує, що в частині сьомій статті 54 Митного кодексу України прямо зазначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично.
Таким чином, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та відмови в митному оформленні Товару за заявленою декларантом митною вартістю.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що алгоритм дій митного органу щодо здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначений правовими нормами глави 9 Митного кодексу України. За приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 01.11.2024 року №UA101020/2024/000137/1, у ньому зазначено лише, що "Методи не може бути застосовани у зв`язку із відсутністю цінової інформації на ідентичні товари" (а.с.15-17).
Суд враховує, що правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (графа 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості", зобов`язують Відповідача зазначити причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а саме:
- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
- невірно проведений розрахунок митної вартості;
- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Всупереч вказаними вимогам Правил в оскаржуваному рішенні не зазначено жодної із перелічених причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Більш того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено, що таке коригування здійснено виходячи із цінової інформації на подібний товар, що продаються на експорт в Україну, на підставі показників МД 23UA10380339638U7 від 01.10.2024 року на рівні 38 390,53 Євро.
Також, апелянтом як суб`єктом владних не доведено суду, що надані позивачем документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
На підстави викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були наявні всі підстави для проведення митного оформлення Товару на підставі електронної митної декларації №24UA101020038133U1, в якій була заявлена ціна відповідно до договору, та були відсутні підстави для ухвалення рішення (картки) відмови Житомирської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 01.11.2024 року №UA101020/2024/007683.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вріного висновку, що рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 01.11.2024 року №UA101020/2024/000170/1 та картка відмови в прийомі митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 01.11.2024 року №UA101020/2024/007683 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправні та підлягають скасуванню.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Біла Л.М.