Справа № 373/3521/25
Провадження № 2/373/443/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
16 лютого 2026 року м. Переяслав
Переяславський міськрайонний суд Київської області
під головуванням судді Свояка Д.В.,
за участі секретарки Хоменко Н.І.
розглянув цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:
Представник позивача звернувся до суду з вимогами: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики №71277343 від 08.05.2025 в розмірі 19166,00 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 08.05.2025 був укладений договір про надання коштів у кредит №71277343, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 0,1%, у розмірі 4,0% за понадстрокове користування кредитними коштами, комісії за надання кредиту в розмірі 15,00% від суми наданого кредиту.
08.05.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №15094490 до вказаного кредитного договору, якою строк кредитування було продовжено до 60 днів, денну процентну ставку змінено на 1,0%.
16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінпром маркет» за договором факторингу № 16/10/25.
Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, через що утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 19166,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 9500,00 грн, заборгованість за відсотками – 3210,00 грн, заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом – 4956,00 грн, комісія – 1500,00 грн.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: 
Ухвалою суду від 27.11.2025 відкрито провадження в цій справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 06.02.2026 призначено судове засідання у справі та постановлено здійснити виклик відповідачки шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України.
В судове засідання сторони не з`явились, про дату розгляду справи повідомлені, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У зв`язку з цим, відповідно до вимог ст.280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи.
Судом встановлено наступні обставини:
До позовної заяви додано копію договору про надання коштів у кредит №71277343 від 08.05.2025, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надає відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн, шляхом переказу коштів на картковий рахунок, кредит надається строком на 30 днів до 06.06.2025, фіксована процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 0,1 % за кожен день користування кредитом, у розмірі 4,0% за понадстрокове користування кредитними коштами.
08.05.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №15094490 до вказаного кредитного договору, якою строк кредитування було продовжено до 60 днів, денну відсоткову ставку за договором змінено на 1,00%.
До позову додано квитанцію АТ «Таскомбанк» № 561318 від 08.05.2025 та довідку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №16/10/25-14573 від 16.10.2025, якими підтверджується перерахування 08.05.2025 о 20:38:40 коштів у розмірі 10000,00 грн на карту № НОМЕР_1 за кредитним договором №71277343.
Із копії листа АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-21709 від 17.12.2025 вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Із виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 за період із 08.05.2025 до 11.05.2025 вбачається, що 08.05.2025 о 20:38:40 були зараховані грошові кошти в розмірі 10000,00 грн.
Як вбачається з копії договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет», останнє передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників. До позову додані копії акту прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, платіжної інструкції №358 від 06.01.2025.
Відповідно до договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінпром маркет» останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
До позову додані копії витягу з реєстру прав вимоги, платіжних інструкцій №579939281.1 та №579939282.1 від 20.10.2025.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.10.2025 становить 19166,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 9500,00 грн, заборгованість за відсотками – 3210,00 грн, заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом – 4956,00 грн, комісія – 1500,00 грн. У розрахунку наявні дані про часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором на суму 500,00 грн (06.06.2025– 300,00 грн, 08.07.2025 – 200,00 грн).
Норми права, застосовані судом:
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У ч. 1 ст. 513 ЦК України зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту.
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінка суду аргументів сторін, доказів.
При оцінці доказів та аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.
З досліджених доказів вбачається, що між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді кредитний договір №71277343 від 08.05.2025 та додаткову угоду №15094490 від 06.06.2025. Відповідач, підписавши договір та угоду електронними підписами з використанням одноразових ідентифікаторів, прийняв умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність.
Поданими доказами підтверджується перерахування передбачених умовами кредитного договору коштів у розмірі 10000,00 грн на емітовану на ім`я відповідача карту № НОМЕР_1 .
Позивачем наданий розрахунок заборгованості, проте він не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції.
Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
З копії кредитного договору №71277343 від 08.05.2025 та додаткової угоди №15094490 від 06.06.2025 вбачається, що сума кредиту за умовами договору становить 10000, 00 грн, строк кредитування 60 днів з відсотковою ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом.
Доказів наявності обставин щодо подальшого продовження строку кредитування та зміни процентної ставки, суду не надано.
З врахуванням викладеного проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 5904,00 грн (із 08.05.2025 до 05.06.2025 – 2800,00 грн (10000,00: 100% х 1% х 28 днів); із 06.06.2025 до 06.07.2025 – 3104,00 грн (9700,00: 100% х 1% х 32 дні)).
У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про часткове порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.
З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16904,00 грн, з яких 9500,00 грн заборгованість за кредитом, 5904,00 грн заборгованість за відсотками, 1500,00 комісія.
Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як передбачено ст.4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення – 19166,00 грн.
Оскільки, суд частково задовольняє вимоги – на суму 16904,00 грн, що становить 88% від ціни позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2131,71 грн (2422,40:100 х 88%) судових витрат у виді судового збору.
Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу до заяви долучено копії договору №25-08/25-ФП від 25.08.2025 про надання правничої допомоги, акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 25.08.2025, витягу з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 5-ФП від 21.10.2025, платіжної інструкції №579939288.1 від 27.10.2025, ордеру на надання правничої допомоги від 03.09.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За результатом оцінки доказів суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн відповідатимуть критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 16904,00 грн, що становить 88% від ціни позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2640,00 грн (3000,00 : 100% х 88%) витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. 263 – 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість за кредитним договором №71277343 від 08.05.2025 у розмірі 16904 (шістнадцять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 00 копійок, з яких: основний борг у розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, відсотки за користування кредитними коштами 5904 (п`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 00 копійок, комісія у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» судові витрати в розмірі 4771 (чотири тисячі сімсот сімдесят одна) гривня 71 копійка, що складаються із судового збору у розмірі 2131 (дві тисячі сто тридцять одна) гривня 71 копійка, витрат на правничу допомогу у розмірі 2640 (дві тисячі шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні найменування сторін та інших учасників справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: вул. Садова, буд.31/33, м. Ірпінь, 08205;
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 26.02.2026.

Суддя: Д. В. Свояк