Справа № 309/3482/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача - Кожух О.А.,
суддів  - Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лукачко Іван Йосипович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року (головуюча суддя Волощук О.Я.) у справі №309/3482/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №102035191 від 29.05.2021 у розмірі 42500 грн. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №102035191, за яким відповідачу надано кредит в розмірі 10000 грн. із визначеною фіксованою процентною ставкою за користування кредитом. Вказаний кредитний договір оформлено онлайн на офіційному сайті товариства. Позивач стверджує, що відповідач підписав умови договору в електронній формі шляхом відправлення одноразового ідентифікатора.
Зазначає, що право грошової вимоги за даним договором перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги №102035191 від 14.09.2021, укладеного з ТОВ «Мілоан».
Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язання згідно умов кредитного договору належним чином не виконував, а тому станом на 14.09.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 42500,00 грн., з яких: 10000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 31500,00 грн. – заборгованість за відсотками, 1000,00 грн. – заборгованість за комісійними винагородами, яку позивач просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 .
Зазначає, що позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Вказує, що позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором №102035191 від 29.05.2021 на адресу відповідача.
В позовній заяві товариство просило також стягнути з відповідача судові витрати – сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Вказану суму вважає співмірною із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову. До позовної заяви додано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29.07.2025, детальний опис робіт, виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості та договір про надання правової допомоги №42649746 від 05.05.2025 та додаткової угоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №102035191 від 29.05.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , яка станом на 14.09.2021 складає 42500,00 грн., з яких: 10000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 31500,00 грн. – заборгованість за відсотками, 1000,00 грн. – заборгованість за комісійними винагородами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору та 5000 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що умови кредитного договору відповідачем не виконані, а сума, що підлягає погашенню за кредитним договором, та її розрахунок відповідачем не спростовані.
Суд зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки у період з 02.04.2020 по 30.06.2023, у зв`язку з карантином такий строк продовжено, а з 17.03.2022 строк позовної давності також продовжено на строк дії воєнного стану, який триває.
В частині задоволення позовних вимог щодо стягнення суми витрат на правничу допомогу суд встановив, що заявлена позивачем сума до стягнення з відповідача є співмірною із категорією справи, часом, витреченим адвокатом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

Узагальнені доводи апеляційної скарги 

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лукачко Іван Йосипович, оскаржив таке в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03.11.2025 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Діджи фінанс» відмовити в повному обсязі.
Зазначає, що кредитор неправомірно продовжував нараховувати заборгованість за кредитним договором поза межами строку кредитування, який визначено сторонами до 13.06.2021. 
Одночасно в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_1 дійсно приходили листи щодо укладення ним договору кредиту від компанії ТОВ «Мілоан», та перевіривши рахунки ОСОБА_1 встановив, що йому дійсно було зараховано кошти від даної компанії, однак враховуючи те, що він не мав наміру отримати кредит, а лише уточняв інформацію чи йому такий кредит може бути наданий, він негайно вжив заходів, щодо повернення помилково виданих йому коштів, та перерахував до ТОВ «Мілоан» кошти в сумі 10000 гривень, що підтверджується квитанцією № 4142410046 від 24.06.2021 та квитанцією № 37979516-1 від 27.07.2021 на суму 7000 гривень, а також відповідно до квитанції №209009 від 22.06.2021 сплачено суму 7300 гривень, після чого йому не надходило більше жодних повідомлень щодо наявної заборгованості перед кредиторами. Таким чином стверджує, що на момент укладення договору відступлення права вимоги жодних зобов`язань ОСОБА_1 перед первісним кредитором не мав.
Зазначає, що оскільки договір укладено з терміном на 15 днів, тобто до 13.06.2021, тому вважає, що строк позовної давності на час звернення з позовом минув, а клопотання про продовження строку позивач не заявляв.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

На вказану апеляційну скаргу позивач ТОВ «Діджи Фінанс», в інтересах якого діє Романенко Михайло Едуардович, подало відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03.11.2025 залишити без змін.
У відзиві товариство вказує, що відповідач в апеляційній скарзі не заперечує факт існування правовідносин з первісним кредитором на підставі договору, який передбачає надання, отримання та повернення кредитних коштів. Таким чином, вважає, що ці обставини є встановленими і не потребують додаткового доказування згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України.
Позивач вважає, що твердження відповідача про повернення кредитних коштів та відмову від кредитного договору не підтверджуються належними доказами. Зокрема, у поданих відповідачем квитанціях у призначенні платежу не зазначено номер договору, за яким здійснювалося погашення заборгованості та за що саме відповідач сплачує вказані суми. Таким чином, відсутні підстави вважати, що зазначені платежі стосуються саме договору про споживчий кредит № 102035191 від 29.05.2021, за яким подано позов. Крім того вказує, що подані докази відповідачем свідчать про перерахування коштів із пропуском чотирнадцятиденного строку. Крім того відповідачем не було подано відповідну заяву про відмову від кредитування.
Щодо розміру нарахованої заборгованості позичальнику, товариство у відзиві посилається на умови кредитного договору та зазначає, що на підтвердження законності нарахування розміру заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 102035191 від 29.05.2021, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором.
За таких обставин, враховуючи, що в договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредиту погашена не була, позивач вважає, що первісним кредитором обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині також підлягали до задоволення.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що за загальним правилом строк позовної давності за договором про споживчий кредит № 102035191 від 29.05.2021 не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану.

Межі розгляду справи апеляційним судом 

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом

Судом встановлено, що 29.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №102035191 (далі – кредитний договір), за яким відповідачу надано кредит в розмірі 10000 грн. із визначеною фіксованою процентною ставкою за користування кредитом (а.с.23-30).
Згідно з п. 1.3. кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 29.05.2021 (строк кредитування).
Згідно з п. 1.4. кредитного договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 13.06.2021.
Згідно з п. 1.5.1. кредитного договору, комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п. 1.5.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом: 1500.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6. кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з п. 1.7. кредитного договору, тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору.
Згідно з п. 2.2. кредитного договору, плата за кредитом здійснюється наступним чином:
2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.
2.2.2. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.
2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.
Згідно з п. 2.3.1. кредитного договору, продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.
Пунктом 2.3.1.1 передбачено умови за яких відбувається пролонгація на пільгових умовах шляхом вчинення позичальником дій, передбачених розділом 6 Правил. Наведено можливі строки та максимальні ставки комісії за продовження кредиту (на 3, 7 та 15 днів; максимальний розмір комісії у відсотках від поточного залишку кредиту – 3 % у разі продовження сроку користування кредитом на 3 дні, 5 % - у разі продовження на 7 днів, 10 % - у разі продовження строку користування кредитом на 15 днів). В той же час, цим пунктом передбачено, що для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії що передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.  
Згідно з п. 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Згідно з паспорту споживчого кредиту №102035191, який є додатком 2 до договору вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 надано попередню інформацію щодо умов кредитування, згідно з якими сума кредиту складала 10000 грн, строк кредитування 15 днів, шляхом переказу на картковий рахунок, власний платіж споживача не передбачається. 
Пунктом 3.4 кредитного договору передбачено права позичальника, зокрема, відмовитись від одержання кредиту до моменту його видачі (п.3.4.4), та відмовитись від цього Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів (п.3.4.5.). При цьому передбачено виконання певних умов: а) письмово повідомити про це кредитодавця не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання Договору; б) протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору Позичальник зобов`язаний повернути Кредитодавцю грошові кошти, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення. 
Вказані документи підписано споживачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.33).
Таким чином, аналізуючи умови кредитного договору, слід дійти висновку, що сторони уклали між собою електронний кредитний договір строком правомірного використання позичальником кредитних коштів на 15 днів, в період дії якого та до його закінчення позичальник повинен повернути кредитору тіло кредиту, проценти за ставкою 1.0% на день та одноразовою комісією в розмірі 10% за видачу кредиту. 
Одночасно позичальником, за власною волею та в необмежену кількість разів, може бути продовжено строк дії кредиту шляхом його пролонгації на 3, 7 чи 15 днів зі сплатою відповідного розміру одноразової комісії на початку підтвердження свого волевиявлення за узгодженими умовами договору та сплатою відповідних сум за тілом кредиту та процентами.
Тому, у випадку пролонгації строку за використання кредитних коштів кредитором нараховуються проценти в фіксованому розмірі 1.00% на день протягом обраного позичальницею строку: протягом 3х днів, 7ми чи 15ти днів .
Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк кредиту, умови його пролонгації та умови кредитування, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, інших сум, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на умовах договору.
На виконання умов цього договору, 29.05.2021 ТОВ «Мілоан» перераховано, згідно з платіжним дорученням 28114134, на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти згідно з договором 102035191 в сумі 10000 грн (а.с.53).
Право грошової вимоги за даним кредитним договором перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги №102035191 від 14.09.2021, укладеного з ТОВ «Мілоан» (а.с.34)
25.07.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» направлено на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу якою було повідомлено останнього про відступлення прав вимоги, наявність у нього станом на 25.07.2025 заборгованості у розмірі 42500 грн та необхідності її сплати.(а.с.56-57)

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦКУкраїни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Мілоан»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою установою, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк (фінансова установа) має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому порядку недійсними не визнані, є дійсними. Тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
А доказів повного або часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань ні первісному, ні наступному кредитору відповідач не надав.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Колегія суддів враховує, що боржник має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, і мав би можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження кредитних коштів, так і виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що йому дійсно було зараховано кошти від ТОВ «Мілоан». Однак, оскільки відповідач не мав наміру брати кошти в кредит, то невідкладно повернув товариству кошти, на підтвердження чого посилається на квитанції, додані до відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції. Стверджує, що за цих обставин у ТОВ «Діджи Фінанс» відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 , оскільки борг погашено первісному кредитору.
Згідно з квитанції №4142410046 від 24.06.2021 платником ОСОБА_1 перераховано отримувачу ТОВ «Мілоан» помилково отриманих коштів ОСОБА_1 в сумі 10000 грн (а.с.92).
Згідно з квитанцією №37979516-1 від 27.07.2021 платником ОСОБА_1 перераховано (повернуто) отримувачу ТОВ «Мілоан» помилково отриманих коштів ОСОБА_1 в сумі 7000 грн (а.с.92).
Згідно з квитанцією від 22.06.2021 ОСОБА_1 було внесено кошти на «погашення кредитів» в розмірі 7300 грн. (а.с.93).
Як зазначалось вище, відповідно до п.3.4.5. кредитного договору у разі відмови від Договору, ОСОБА_1 слід було: - письмово повідомити про це кредитодавця не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання Договору (тобто, не пізніше 12.06.2021); та протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору (тобто, найпізніше – 19.06.2021) Позичальник зобов`язаний був повернути Кредитодавцю грошові кошти, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення. 
Доказів того, що ОСОБА_1 направляв Кредитодавцю повідомлення про відмову від Договору матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Вказані квитанції не містять відомостей за яким саме кредитним договором вносились позичальником кошти, при цьому колегія суддів констатує, що кошти вносились поза межами строків, передбачених кредитним договором від 29.05.2021. Не наведено відповідачем обгрунтувань чому саме таку суму (загалом 24700 грн) було ним перераховано отримувачу ТОВ «Мілоан». 
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст.76, 77 ЦПК України).
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхиленні або врахування кожного доказу (групи доказів).
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягара доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Згідно з договором факторингу №08Т від 14.09.2021 позивач ТОВ Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним позичальником ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан» 29.05.2021. 
З Відомостей про щоденні нарахування та погашення, наданих первісним кредитором ТОВ «Мілоан», не вбачається, що боржником здійснювалось погашення кредиту (а.с.20-21).
Вказані нарахування здійснено в період з 29.05.2021 по 12.08.2021 генеральним директором ТОВ «Мілоан». Копія документу містить такі реквізити як підпис генерального директора та печатку товариства. 
Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що подані відповідачем квитанції не містять даних про те на погашення якого кредитного зобов`язання вносились кошти.
Таким чином доводи відповідача ОСОБА_1 про внесення коштів на погашення кредиту за договором з ТОВ «Мілоан» у періоди червня та липня 2021 року спростовуються матеріалами справи.
В той же час, щодо суми заборгованості колегія зазначає наступне. 
В апеляційній скарзі відповідач заперечує правомірність нарахування товариством відсотків за користування кредитними коштами поза строком кредитування, оскільки договір укладено строком на 15 днів з 29.05.2021 до 13.06.2021.
Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит 102035191 від 29.05.2021 (додаток № 1 до договору №102035191 від 29.05.2021) дата видачі кредиту 29.05.2021; кількість днів у розрахунковому періоді 15 днів; сума платежу за розрахунковий період 12500 грн.; сума кредиту 10000,00 грн., проценти за користування кредитом 1500 грн; комісія за надання кредиту 1000 грн (а.с.31).
Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18, пункти 53,53) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Як вбачається з Відомостей про щоденні нарахування та погашення, строк повернення кредиту не продовжувався, відповідно до умов, передбачених п. 2.3.1. Відтак нарахування процентів за період з 14.06.2021 по 12.08.2021 є безпідставним.
Отже, підстав для стягнення відсотків, що нараховані первісним кредитором по договору позики №102035191 від 29.05.2021 після 13.06.2021 - немає, а заявлені позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування здійснені поза межами строку кредитування.
Згідно здійсненого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 вбачається, що станом на закінчення строку кредитування – 13.06.2021 з врахуванням комісії борг складав 12500 грн (а.с.20).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а розмір заборгованості, яка стягнута за договором про споживчий кредит №102035191 від 29.05.2021 підлягає зменшенню до 12500 грн. (10000 грн тіла кредиту + 1500 грн проценти (10000грн. х 1% х 15 днів) + 1000 грн комісія).
Щодо посилань відповідача на пропуск строку позовної давності, слід зазначити, що такий – не пропущено, з врахуванням продовження строку для звернення до суду на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), продовження такого строку (Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ), а в подальшому – зупинення перебігу позовної давності (Закон України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ) на строк дії воєнного стану.
У даній справі встановлено, що кредитний договір укладено 29.05.2021 строком на 15 днів, кінцевий термін повернення 13.06.2021.
З позовною заявою ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд 26.09.2025. Строк дії воєнного стану наразі триває.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до суду з правом грошової вимоги до відповідача в межах строку позовної давності.

Висновки апеляційного суду 

За вищевказаних обставин у справі, що переглядається, колегія суддів встановила, що позивач надав наявні в нього докази на підтвердження факту укладення кредитного договору та видачі ОСОБА_1 кредиту в розмірі 10 000 грн, а відповідач будь-яких доказів на спростування факту отримання кредиту або погашення заборгованості у повному розмірі не надав. 
Однак вимоги позивача в частині стягнення кредитної заборгованості поза межами кредитування є безпідставними, оскільки не повернення суми кредиту у встановлений договором час є протиправною поведінкою та свідчить про порушення умов договору, а не пролонгацію його дії.
Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, зокрема, залишив поза увагою умови кредитних договорів, не встановив відсутність доказів пролонгації договору, у зв`язку з чим неправильно розрахував розмір заборгованості за процентами, що потягло за собою неправильне визначення загальної заборгованості.
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції через неповне з?ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права слід змінити з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, стягнувши з відповідача на корисить позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №102035191 від 29.05.2021 в загальній сумі 12500 грн., з яких 10000 грн – за тілом кредиту, 1500 грн – за відсотками за користування кредитом, та 1000 грн комісія.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
При зверненні з позовом до суду ТОВ «Діджи фінанс» сплатило судовий збір (позов подано через підсистему «Електронний суд») у розмірі 2422,40 грн., а відповідач за подання апеляційної скарги сплатив 3634 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, а саме 712,42 грн. (29,41% задоволених позовних вимог), а на користь відповідача з позивача підлягає стягненню 2565,24 грн. (70,59% задоволених вимог апеляційної скарги).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином з ТОВ «ДіджиФінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судового збору в розмірі 1852,82 грн. 
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судом першої інстанції з відповідача стягнуто витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Оскільки позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає задоволенню частково, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1470,50 грн.
Оскільки з позивача на користь відповідача слід стягнути 1852,82 грн у відшкодування сплаченого судового збору, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1470,50 грн на професійну правничу допомогу, тому, відповідно до положень п.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Діджи Фінанас» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 382,32 грн. судових витрат.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ч. 2 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лукачко Іван Йосипович – задовольнити частково.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 – змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ: 42649746, 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №102035191 від 29.05.2021 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в розмірі 12500 грн, з яких: 10 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 1 500 грн. – заборгованість за відсотками, 1000 грн. – заборгованість за комісійними винагородами.
Стягнути з ТОВ «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ:42649746, адреса: м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 382,32 грн. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді