КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №33/824/522/2026
справа №760/18443/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Леськова Валерія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року
у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №373646 від 26 червня 2025 року, ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 19:00 годині у м. Київ, вул. Машинобудівна, 21, керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 ", заїжджаючи у двір, не обрав безпечної швидкості та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "Хюндай Таксон", д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 12.1 ПДР України.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №373685 від 26 червня 2025 року ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 19:30 годині у м. Київ, вул. Машинобудівна, 21, скоїв наїзд на припаркований автомобіль та поїхав з місця ДТП. Порушив вимоги пункту 2.10 а ПДР України.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №373669 від 26 червня 2025 року, ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 23:22 годині у м. Київ, вулиця Деснянська керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 , заїжджаючи у двір, скоїв наїзд та під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Згідно чинного законодавства проведено освідчення за допомогою алкотестеру Драгер, прилад ARMF-0340, тест позивний 2,01%о. Порушив вимоги пункту 2.9. а ПДР України.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП України.
Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Піддано ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Не погодившись з прийнятою постановою, адвокатом Леськовим В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість прийнятої постанови.
Вказує, що суд першої інстанції фактично обмежився механічним переписуванням змісту протоколів про адміністративні правопорушення, не надавши їм належної оцінки та не усунувши внутрішніх суперечностей, що містяться як між самими протоколами, так і між ними та іншими доказами у справі.
Зазначає, що із постанови суду убачається, що ОСОБА_1 інкриміновано вчинення трьох різних адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 та 130 КУпАП, однак суд не встановив і не розмежував фактичні обставини кожного з них. Зокрема, у постанові одночасно зазначено різні часи та обставини наїзду на припаркований автомобіль «Hyundai Tucson», що створює враження наявності кількох ДТП без будь-якого доказового підтвердження цього. Суд не з`ясував, коли саме та за яких умов було вчинено наїзд, а також не встановив, у чому конкретно полягала вина особи за кожною з інкримінованих статей. При цьому, зазначення в постанові про визнання ОСОБА_1 вини не супроводжується уточненням, щодо якого саме правопорушення таке визнання мало місце, тоді як матеріали справи свідчать, що вину за статтею 130 КУпАП він не визнавав ані під час складання протоколу, ані під час судового розгляду.
Зазначає, що наявні у справі докази, у тому числі відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Жодного доказу руху автомобіля під його керуванням у стані сп`яніння матеріали справи не містять. Навпаки, з відеозапису вбачається, що поліцейські прибули на місце події через значний проміжок часу після ДТП та виявили ОСОБА_1 вже після завершення руху транспортного засобу. За таких обставин відсутній обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані сп`яніння.
Вказує на не дотримання порядку проведення огляду на стан сп`яніння, установленого статтею 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції. Матеріали відеофіксації огляду відсутні, акт огляду оформлено з порушеннями, оскільки такий не містить підпису поліцейського, особи, яку оглядали, та без зазначення і підписів свідків. 
Вказує, що на роздруківці з приладу «Драгер» ОСОБА_1 вказано, що він не згоден з результатами тесту. Проте, поліцейський не вжив заходів до доставки ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду та не зафіксував відмову ОСОБА_1 від направлення до такої лікарні.
Звертає увагу, що закриваючи провадження у справі за статтями 122-4 та 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд водночас у резолютивній частині постанови визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні цих правопорушень. Такий підхід прямо суперечить статтям 247 та 284 КУпАП, оскільки закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП, виключає можливість встановлення вини особи. Закінчення строків накладення адміністративного стягнення є формою відмови держави від подальшого переслідування і не передбачає вирішення питання винуватості.
Таким чином, ухвалення постанови про закриття провадження з одночасним визнанням вини особи є взаємовиключним та порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сукупність зазначених порушень свідчить про істотні недоліки судового розгляду, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права і є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Мотивуючи наведеним, просить постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних порушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за статтею 130 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник ? адвокат Леськов В.П. підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити.
Дослідивши відеофайли, додані до протоколу, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Леськова В.П., суд робить висновок, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту "а" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, у зв`язку із недотриманням підпункту "а" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України настає відповідальність за статтею 130 КУпАП.
Відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із диспозицією статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, у разі керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції або у разі відмови від проходження огляду для визначення такого стану.
У відповідності до положень статті 254 КУпАП у разі виявлення правопорушення уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності складається протокол.
Право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України "Про Національну поліцію", "Про дорожній рух", постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції".
Натомість обов`язком водіїв є дотримання вимог законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, Правил дорожнього руху України, а у випадку їх недотримання настає, зокрема, адміністративна відповідальність.
Статтею 256 КУпАП унормовано такі вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення:
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до статті 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють вказані правила.
Підставою для притягнення до відповідальності за статтею 124 КпАП України є не будь-яке порушення Правил дорожнього руху, а саме те порушення, яке знаходиться у причинному зв`язку із настанням наслідків.
Серед ознак такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Відповідно до частини 1 статті 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №373646 від 26 червня 2025 року, ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 19:00 годині у м. Київ, вул. Машинобудівна, 21, керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 ", заїжджаючи у двір, не обрав безпечної швидкості та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "Хюндай Таксон", д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 12.1 ПДР України.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №373685 від 26 червня 2025 року ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 19:30 годині у м. Київ, вул. Машинобудівна, 21, скоїв наїзд на припаркований автомобіль та поїхав з місця ДТП. Порушив вимоги пункту 2.10 а ПДР України.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №373669 від 26 червня 2025 року, ОСОБА_1 26 червня 2025 року о 23:22 годині у м. Київ, вулиця Деснянська керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 , заїжджаючи у двір, скоїв наїзд та під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Згідно чинного законодавства проведено освідчення за допомогою алкотестеру Драгер, прилад ARMF-0340, тест позивний 2,01%о. Порушив вимоги пункту 2.9. а ПДР України.
Відповідно до даних чеку приладу Драгер убачається, що 26 червня 2025 року о 22 год годині 44 хвилин проведено огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 .. Результат проведення огляд становить 2,01 проміле.
Згідно даних акту огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що у ОСОБА_1 виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатору Drager, результат огляду 2,01 проміле (а.с. 10).
Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять два відеофайли "373669-1" тривалістю 2 години 29 хвилин та "373669-2" тривалістю 31 хвилина.
Так, відеофайл "373669-1" починається з моменту прибуття працівниками поліції за викликом у зв`язку із ДТП.
Із переглянутого відеозапису убачається, що таким зафіксовано перебіг подій з моменту прибуття працівників поліції за викликом, спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 на місці події, складання відповідних матеріалів.
В подальшому, після складання матеріалів ОСОБА_1 ознайомлено із складеними матеріалами. Під час ознайомлення ОСОБА_1 висловлював незгоду із складеними матеріалами.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про таке.
Як убачається із змісту апеляційної скарги та пояснень, наданих у судовому засіданні, ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом та своєї участі у дорожньо-транспортній пригоді, фактично визнаючи вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 122-4 КУпАП. При цьому, зазначив, що потерпілому в ДТП повністю відшкодовано збитки. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неможливості констатації вини особи у разі закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Разом із тим, норми КУпАП не містять заборони суду на встановлення фактичних обставин події та правової оцінки діям особи, якщо під час судового розгляду буде встановлено наявність події та складу адміністративного правопорушення, але застосування адміністративного стягнення є неможливим виключно з формальних підстав ? спливу строків притягнення до відповідальності.
Згідно з вимогами статей 245, 280 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа у його вчиненні. Цей обов`язок суду не ставиться у залежність від наявності або відсутності процесуальної можливості застосування адміністративного стягнення.
За таких обставин, визнання судом першої інстанції у мотивувальній частині постанови доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП, не суперечить положенням статей 247 та 284 КУпАП, оскільки не тягне за собою негативних правових наслідків у вигляді накладення стягнення, а має виключно констатуючий характер.
При цьому зазначення у резолютивній частині постанови про визнання вини особи саме по собі не змінює правової природи закриття провадження, оскільки остаточним процесуальним результатом розгляду справи є саме її закриття, а не притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Разом із тим, зазначене не усуває необхідності перевірки інших доводів апеляційної скарги щодо відсутності належних і допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, а також дотримання встановленої законом процедури проведення огляду, що має істотне значення для правильного вирішення справи за статтею 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення процедури проведення огляду, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 статті 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів із обов`язковою відеофіксацією, а у разі незгоди особи з результатами такого огляду або відмови від його проходження на місці - огляд обов`язково проводиться в закладі охорони здоров`я.
Аналогічні вимоги передбачені пунктами 6, 7 розділу І Інструкції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735:
Згідно пункту 6 огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі - спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Згідно пункту 7 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Як убачається з матеріалів справи, долучені відеофайли з нагрудних камер працівників поліції не містять зафіксованого процесу проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, у момент, коли, за твердженням працівників поліції, відбувалося тестування за допомогою газоаналізатора «Drager», поліцейський, відеозапис із боді-камери якого долучено до матеріалів справи, перебував у службовому автомобілі та здійснював оформлення матеріалів, що унеможливлює безпосередню відеофіксацію процедури огляду.
Таким чином, об`єктивна відеофіксація проведення огляду, як обов`язковий елемент процедури, відсутня, що суперечить імперативним вимогам частини 3 статті 266 КУпАП та пункту 6 розділу ІІ Інструкції №1452/735.
Результату огляду з приладу «Drager» зафіксовано на відповідній роздруківці, на якій міститься власноручний запис ОСОБА_1 про незгоду з результатами тесту.
Водночас, відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції №1452/735 у разі незгоди водія транспортного засобу з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Однак, як убачається з матеріалів справи та відеозаписів, працівники поліції не забезпечили доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, не оформили належним чином направлення на медичний огляд у закладі охорони здоров`я та не зафіксували відмову ОСОБА_1 від його проходження.
Крім цього, матеріали справи не містять відомостей про згоду із проведеним оглядом, навпаки, роздруківка чеку Драгер містить відомості про незгоду ОСОБА_2 із результатом огляду.
Отже, апеляційний суд уважає доводи в цій частині обґрунтованими.
Окрім того, матеріали справи не містять зафіксованого факту руху автомобіля, та відповідно керування транспортним засобом ОСОБА_1 у визначений протоколом час (о 23:22 годині 26 червня 2025 року) та визначеному протоколом місці (м. Київ, вулиця Деснянська).
Разом із тим, для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП обов`язковою передумовою є встановлення факту керування транспортним засобом. 
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що саме факт керування транспортним засобом є визначальним для кваліфікації дій особи за статтею 130 КУпАП, а перебування особи у припаркованому автомобілі, без приведення його в рух, не може ототожнюватися з керуванням (зокрема, постанови Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №686/11314/17, від 25.04.2019 у справі №524/5741/16-а, від 13.02.2020 у справі №686/4243/18).
Згідно даних протоколів про адміністративні правопорушення, зафіксовано таку послідовність:
26 червня 2025 року о 19:00 годині у м. Київ, вул. Машинобудівна, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 ", заїжджаючи у двір, не обрав безпечної швидкості та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "Хюндай Таксон", д.н.з. НОМЕР_2 ;
26 червня 2025 року о 19:30 годині ОСОБА_1 у м. Київ, вул. Машинобудівна, 21, скоїв наїзд на припаркований автомобіль та поїхав з місця ДТП;
26 червня 2025 року ОСОБА_1 о 23:22 годині у м. Київ, вулиця Деснянська керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 , заїжджаючи у двір, скоїв наїзд та під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.
Відповідно до даних чеку приладу Драгер убачається, що огляд проведено 26 червня 2025 року о 22 год годині 44 хвилин (тобто за часом раніше, аніж за даними протоколу мало місце вчинення правопорушення).
Жодних доказів, які б підтверджували факт того, що 26 червня 2025 року ОСОБА_1 о 23:22 годині по м. Київ, вулиця Деснянська керував транспортним засобом "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Згідно частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Леськова Валерія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Прийняти в цій частину нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Н.В. ПОЛІЩУК