Справа № 344/21856/19 
Провадження № 1-кп/344/95/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючої – судді ОСОБА_1 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
з участю: секретаря ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
представника потерпілої ОСОБА_6 
потерпілої ОСОБА_7 
захисника ОСОБА_8 
обвинуваченого ОСОБА_9 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Репуженці, Городенківського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше не судимого, 

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, - 
В С Т А Н О В И В: 

Відповідно до обвинувавального акта ОСОБА_9 обвинувачується у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах шляхом обману, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
З обвинувального акта, 17.01.1995 створено повне товариство фірму « ОСОБА_10 » та розпорядженням Івано-Франківського міськвиконкому №22178738 від 26.01.1995 зареєстровано установчий договір ПТ - фірма « ОСОБА_10 ».
Відповідно до п.1.1. Установчого договору, фірма « ОСОБА_10 » створена громадянами України ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .
Відповідно до абзацу 5 пункту 2.5 Установчого договору, фірма « ОСОБА_10 » має право: продавати і передавати безкоштовно іншим підприємствам, організаціям і громадянам, обмінювати, здавати в оренду, надавати в позику або безкоштовне тимчасове користування належні фірмі будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, інвентар, і інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу.
Відповідно до абзацу 8 пункту 2.5 Установчого договору, фірма « ОСОБА_10 » має право: реалізовувати власну продукцію і майно по цінах і тарифах, встановлених самостійно або на договірній основі, а у випадках, передбачених законодавством України по державних цінах і тарифах.
Відповідно до абзацу 14 пункту 2.5 Установчого договору, фірма « ОСОБА_10 » має право: чинити інші дії, не заборонені законодавством України.
Відповідно до пункту 2.6 Установчого договору, відносини фірми « ОСОБА_10 » з юридичними та фізичними особами, в зв`язку з виконанням ними господарської діяльності будуються на основі договорів (контрактів).
Відповідно до пункту 3.6 Установчого договору, основним узагальненим показником фінансових результатів господарської діяльності фірми є прибуток. Чистий прибуток, отриманий після покриття матеріальних витрат і прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, а також розрахунків з кредиторами і з бюджетом, залишається в повному розпорядженні фірми і підлягає розподілу між учасниками за підсумками роботи за рік, пропорційно їх долям у статутному фонді. Фінансовий рік фірми починається 1 січня і закінчується 31 грудня поточного року.
Учасники фірми несуть солідарну відповідальність за її зобов`язаннями усім своїм майном. 
Відповідно до абзацу 1 статті 66 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції Закону станом на 20.12.2001), повним визнається таке товариство, всі учасники якого займаються спільною підприємницькою діяльністю і несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями товариства усім своїм майном.
У подальшому, 10 січня 2002 року в м. Івано-Франківськ проведено збори засновників повного товариства « ОСОБА_13 » та складено протокол, відповідно до якого голова зборів ОСОБА_9 запропонував створити Товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
11 січня 2002 року в м. Тисмениця, Івано-Франківської області, складено установчий договір між ПТ фірма « ОСОБА_10 » та громадянин Німеччини ОСОБА_14 , відповідно до якого сторони об`єднали своє майно та створили спільне підприємство у формі ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Відповідно до статуту ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3 12.02.2002 за 324, метою діяльності ТЗОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є здійснення підприємницької діяльності відповідно до предмету діяльності, зокрема: здійснення будівельних, монтажних, ремонтних та реставраційних робіт, проектно-будівельні, ремонтні, монтажні роботи на об`єктах житлового, цивільного, виробничого призначення.
Товариство у своїй діяльності керується положеннями Установчого договору, цього Статуту та чинним законодавством України (п.3.2 Статуту).
У своїй діяльності підприємство не має права завдавати шкоди навколишньому середовищу, порушувати права та інтереси держави, громадян, підприємств, установ, організацій, що охороняються діючими законами. За завдану шкоду і збитки товариство несе відповідальність встановлену законами (п.3.7 Статуту).
18 липня 1995 року на підставі рішення Івано-Франківського міськвиконкому № 247 ПП « ОСОБА_15 » дозволено проводити будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_3 , будівництво якого розпочато 1996 року.
08 жовтня 1996 року між ОСОБА_16 та ПП « ОСОБА_15 » укладено договір № 020-97 про інвестування в будівництво, згідно якого ОСОБА_16 повинна була інвестувати 40 250 грн. (що у валютному еквіваленті становило 23 000 доларів США, про що зазначено у договорі) в будівництво житлового будинку з шифром 13-95 (після введення в експлуатацію 1999 року будинку присвоєно АДРЕСА_3 , ПП « ОСОБА_15 », шляхом внесення грошових коштів в касу ПП Скорпіон.
22 жовтня 1996 року ОСОБА_16 оплатила в касу ПП « ОСОБА_15 » повну суму за майно згідно договору, про що директором ПП « ОСОБА_15 » видано квитанцію до прибуткового касового ордера № 037 про прийняття від ОСОБА_16 згідно договору № 020-97 від 08.10.1996 40 250 грн.
Порядок внесення коштів ОСОБА_17 , що був встановлений у п.1.4. Договору № 020-97, передбачав 100% передоплату. Погашення інвестицій повинно було виконуватися шляхом передачі ОСОБА_16 як інвестору у власність добудованого за її кошти житла, а саме квартири АДРЕСА_4 , площею 140 м2 та гаража № НОМЕР_2 у зазначеному будинку.
23 січня 1997 року Арбітражний суд Івано-Франківської області своєю ухвалою порушив справу про банкрутство ПП « ОСОБА_15 », санатором якого в подальшому виступило ПТ фірма « ОСОБА_10 ».
17 червня 1997 року в м. Івано-Франківськ відбулися збори кредиторів ПП « ОСОБА_15 » за участі керівництва ПТ фірма « ОСОБА_10 », на яких зокрема був присутній і директор товариства ОСОБА_9 .
За результатами проведення зборів кредиторів вирішено, що ПТ фірма « ОСОБА_10 » виступило санатором по майну ПП « ОСОБА_15 ». У додатку до протоколу зборів одним із кредиторів була вказана ОСОБА_16 , що підтверджує обізнаність ОСОБА_9 про наявність боргу у ПП « ОСОБА_15 » перед кредитором ОСОБА_16 .
У подальшому, 20 червня 1997 року гендиректором ПТ фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_9 прийнята програма санації ПП « ОСОБА_15 » шляхом ліквідації ПП « ОСОБА_15 », прийняття ПТ фірма « ОСОБА_10 » всіх кредиторських зобов`язань рішеннях арбітражного суду по Івано-Франківській області щодо ПП « ОСОБА_15 » та реорганізації цього підприємства шляхом приєднання його до відділу по будівництву при ПТ фірма « ОСОБА_10 ». При цьому, ПТ фірма « ОСОБА_10 » в ролі санатора зобов`язувався розглянути і погасити суми заборгованості ПП « ОСОБА_15 » перед кредиторами і переукласти договори уступки боргу з усіма кредиторами, яких визнав Арбітражний суд Івано-Франківської області, в тому числі й перед ОСОБА_16 .
Погашення санатором ПТ фірма « ОСОБА_10 » суми заборгованості ПП « ОСОБА_15 » перед кредиторами також зобов`язано ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11 серпня 1997 року.
Однак, директор ПТ фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_9 , в порушення ухвали ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11 серпня 1997 року (справа № 339/5), відповідно до якої він зобов`язувався прийняти на себе всі майнові вимоги кредиторів, зокрема і ОСОБА_16 , 02 вересня 1997 року уклав із ОСОБА_16 договір про перевід боргу № 29-97, де вимагав від ОСОБА_16 додаткової оплати за квартиру та гараж, а також запропонував не квартиру під АДРЕСА_5 .
Також, згідно укладеного 02.09.1997 договору про перевід боргу, ПТ фірма « ОСОБА_10 » зобов`язувалося дотримуватись умов договору щодо будівництва квартири АДРЕСА_3 та гаража №2 після уточнення графіка платежів. При цьому, в порушення п.5.2 Договору про перевід боргу № 29-47 від 02.09.1997, графіка платежів до договору ОСОБА_9 як керівником ПТ-фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не надано.
Згідно ст.12 Закону України «Про банкрутство» в редакції, що діяла на момент укладення угоди від 02.09.1997, та ст.201 ЦК УРСР (який діяв на момент укладення угоди), при переводі боргу новий боржник вправі висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, основані на відносинах між кредитором і первісним боржником. Проте, прийняття боргів під умовою цими Законами не передбачено. Вартість квартир, що зазначена в цьому договорі, стосується лише тих осіб, які не сплатили повністю вартість квартири. Вказане твердження наведене в ухвалі Верховного Суду України від 11 березня 2004 року (справа №6-17343 кс02).
У свою чергу, ОСОБА_9 в п.1.2 договору про перевід боргу №29-97 зазначив, що санатор дає згоду і приймає на себе всі боргові зобов`язання кредитора ОСОБА_16 до боржника ПГ фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і зобов`язується діяти в інтересах кредитора ОСОБА_16 по належному виконанню договірних умов між боржником і кредитором, які випливають із договору між ними про інвестування в будівництво за №020-97 від 08.10.1996, тобто із договору укладеного між ОСОБА_16 та ПП « ОСОБА_15 ».
Однак, відповідно до п.1.6 Договору №020-97 від 08.10.1996, співвідношення між розміром коштів, що інвестуються та розміром і видом його погашення є незмінним та перегляду не підлягає.
Саме тому, в порушення п.1.6 договору №020-97 від 08.10.1996 та п.1.2 договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997. ОСОБА_9 не мав права вимагати додаткової оплати від ОСОБА_16 за передачу належного їй майна.
У подальшому, ОСОБА_16 , не погодившись із незаконними вимогами ОСОБА_9 щодо додаткової оплати за належне їй майно, подала скаргу до Івано-Франківського міського суду.
ІНФОРМАЦІЯ_6 12 червня 1999 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 та гараж АДРЕСА_6 , заборонивши обом сторонам по справі проводити будь-які дії щодо відчуження спірного майна.
23 вересня 1999 року затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта житлового будинку по АДРЕСА_3 .
У результаті судових спорів, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.12.2001 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПТ фірма « ОСОБА_10 » відмовлено та зобов`язано стягнути з ПТ фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в користь ОСОБА_7 40 250 гривень коштів, внесених на інвестування в будівництво квартири. 
У подальшому, 13.03.2002 ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_8 рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.12.2001 залишено в силі.
Однак, 11.03.2004 ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_9 скасовано зазначені рішення судів та справу направлено на новий розгляд.
Незважаючи на те, що відповідно до договору про перевід боргу № 29-97 від 01.09.1997 у ОСОБА_16 виникли права на квартиру АДРЕСА_3 та гараж АДРЕСА_7 , про що зазначено в рішенні ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.03.2004, генеральний директор ПТ-Фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 , 20.12.2001 уклав договір на участь у частковому будівництві №11-УД-2001, згідно якого квартиру АДРЕСА_3 після закінчення будівництва будинку та здачі його в експлуатацію (що мало місце ще 23.09.1999), передав ОСОБА_18 , за що останній сплатив кошти в сумі 153 400 грн (що у валютному еквіваленті станом на 20.12.2001 становило 26 969 доларів США). 
При цьому, ОСОБА_9 умисно приховав перед ОСОБА_18 дані щодо наявності майнових прав на зазначену квартиру у ОСОБА_7 та те, що на вказану квартиру накладено арешт.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом обману, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи довести їх до кінця, незважаючи на накладений ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.06.1999 арешт на спірне майно, 01.02.2002 ОСОБА_9 підписав із ОСОБА_18 акт прийому-передачі житла в житловому будинку АДРЕСА_8 , чим у такий спосіб відчужив вказану квартиру на користь третьої особи, при цьому не маючи наміру повертати ОСОБА_16 кошти, затрачені на придбання квартири, відповідно до договору про інвестування в будівництво № 020-97 від 08.10.1996. В результаті зазначених умисних злочинних дій ОСОБА_9 завершив умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_7 в особливо великих розмірах, вчинений шляхом обману, спричинивши останній збитки в сумі 23 000 доларів США, що станом на 01.02.2002 становило 122 383 грн, що в шістсот і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав. Пояснив суду, що 17.01.1995 року було створено повне товариство фірму « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_10 від 26.01.1995 року було зареєстровано установчий договір ПТ фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Товариство було створено ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , він був директором фірми. 10.01.2002 року в м. Івано-Франківськ були проведені збори засновників повного товариства « ОСОБА_10 » та складено протокол, відповідно до якого він запропонував створити ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 18.07.1995 року на підставі рішення Івано-Франківського міськвиконкому ПП « ОСОБА_15 » було дозволено проводити будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями господарського призначення по АДРЕСА_3 , будівництво розпочато в 1996 році. 08.10.1996 року між ОСОБА_16 та ПП « ОСОБА_15 » був укладений договір про інвестування в будівництво, відповідно до якого ОСОБА_16 22.10.1996 року внесла в касу ПП « ОСОБА_15 » повну суму грошових коштів в сумі 40 250 гривень, як інвестицію в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_9 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, яка є в матеріалах справи. Відповідно до умов договору між ОСОБА_16 та ПП « ОСОБА_15 » було передбачено 100% передоплату. Погашення інвестицій мало відбуватися шляхом передачі ОСОБА_16 житла-квартири АДРЕСА_4 площею 140 метрів квадратних та гаража АДРЕСА_9 . 23.01.1997 року Арбітражний суд Івано-Франківської області порушив справу про банкрутство ПП « ОСОБА_15 », в подальшому санатором виступила ПП фірма « ОСОБА_10 ». В матеріалах кримінального провадження є договір від 02.09.1997 року про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року. Просить врахувати, що ОСОБА_16 на час 02.09.1997 року перебувала за кордоном, не була присутня при підписанні даного договору та не підписувала його. Тривалий час, протягом багатьох років цивільні спори за позовами ОСОБА_16 щодо квартири АДРЕСА_5 та що стосуються договору про перевід боргу №29-07 від 02.09.1997 року вирішувалися судами. Батьки ОСОБА_16 07.04.2016 року подали заяву, яка ними написана на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 , в якій просять розпочати кримінальне провадження щодо нього, на час подачі цієї заяви ОСОБА_16 перебувала за кордоном. Стверджує, що вперше побачив ОСОБА_19 в судовому засіданні, до цього жодного разу її не бачив, договору вона не підписувала, договір про перевід боргу підписували її батьки. Жодних коштів як оплату за квартиру він не отримував, одноосібно не може відповідати за зобов`язання фірми, директором якої він був. ТзОВ « ОСОБА_10 » мало намір вирішити проблему як санатор ПП « ОСОБА_15 », було ряд пропозицій з вирішенням проблеми, так як на квартиру на яку претендувала ОСОБА_16 претензії мали ще троє осіб, які теж оплатили ПП « ОСОБА_15 » кошти за житло. Спочатку батьки мали намір доплатити кошти, оскільки хотіли більшої площі квартири, однак жодних дій не вчиняли. В будинку не було жодної площі квартири за яку були оплачені кошти ПП « ОСОБА_15 ». Їм також були запропоновані інші варіанти, ним особисто були надані ключі від квартир АДРЕСА_3 , але пізніше ключі були забрані, так як сім`я ОСОБА_20 розвалила стіни в квартирі і це було заборонено планом забудови , була запропонована інша квартира від якої вони відмовилися. Грошові кошти ОСОБА_16 , які вона сплатила ПП « ОСОБА_15 », фірма « ОСОБА_10 » намагалася їй повернути, однак були відсутні рахунки, а сама ОСОБА_16 постійно перебувала за кордоном. На адресу ОСОБА_16 неодноразово направлялися письмові повідомлення про необхідність терміново прибути в офіс фірми « ОСОБА_10 » для вирішення питань по договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року. У випадку її відсутності просили повідомити у письмовій формі про банківські реквізити на які вони зможуть перерахувати грошові кошти. Її мати ОСОБА_21 в 2002 році повідомляла, що чоловік ОСОБА_22 знаходився під вартою в кримінальному провадженні, а сама вона не може вирішити питань з поверненням коштів. На час передачі квартири ОСОБА_18 , квартира не перебувала під арештом, від ОСОБА_18 він нічого не приховував. Просить також врахувати, що вироком Івано-Франківського міського суду 30.12.1997 року ОСОБА_23 , колишнього директора ПП « ОСОБА_15 » було визнано виним у вчиненні ряду злочинів, в тому числі і щодо ОСОБА_16 . В даній кримінальній справі була визнана потерпілою матір ОСОБА_21 , а ОСОБА_23 засуджений за вчинення шахрайських дій в тому числі і щодо ОСОБА_20 . Жодних шахрайських дій він не вчиняв, нікого не обманював, майном не заволодів і намірів таких не мав. Оскільки злочину він не вчиняв, тому просить винести виправдувальний вирок. 
Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 08.10.1996 року з ПП « ОСОБА_15 » вона уклала договір №020-97 про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_3 та 22.10.1996 року в касу ПП « ОСОБА_15 » внесла грошові кошти в сумі 40 250 гривень, що було еквівалентно 23 000 доларів США, про що їй видали квитанцію до прибуткового касового ордеру. Відповідно до договору вона мала отримати квартиру АДРЕСА_4 , площею 140 м.кв. та гараж АДРЕСА_7 . ПП « ОСОБА_15 » було визнано банкрутом, санатором якого була фірма « ОСОБА_10 » 02.09.1997 року в офісі фірми « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на АДРЕСА_10 нею був підписаний договір про перевід боргу, договір підписувала вона особисто та її батьки з боку фірми підписав ОСОБА_9 , на кв. АДРЕСА_3 . Всіма питаннями за договором займалися її батьки. Не була присутня на зборах кредиторів. Їй відомо, про те, що від фірми « ОСОБА_10 » була пропозиція отримати іншу квартиру, однак, квартира так і не була надана. В 1997 році вона виїхала в Німеччину, де і проживає на даний час. Заяву про злочин вона підписувала особисто. Тривалий час розглядалися цивільні справи, однак на даний час квартири вона не отримала, коштів також не було повернуто. Просить задовольнити її цивільний позов в повному обсязі, стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну та моральну шкоду та процесуальні витрати.
Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримав в повному обсязі позовні вимоги потерпілої, просить визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та задовольнити цивільний позов потерпілої в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що ОСОБА_16 є його дочкою, яка 08.10.1996 року з ПП « ОСОБА_15 » уклала договір про інвестування в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 , оплатила повну вартість по договору в сумі 40 250 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Оскільки ПП « ОСОБА_15 » було визнано банкрутом, санатором цього підприємства стала фірма « ОСОБА_10 ». 02.09.1997 року його дочка уклала договір про перевід боргу №29-97. Під час підписання договору про перевід боргу був присутній він, його дружина та дочка ОСОБА_16 , яка підписувала договір, на договорі є також підпис його дружини, він договір про перевід боргу не підписував, з іншої сторони договір підписав ОСОБА_9 після підписання цього договору ОСОБА_9 особисто давав їм ключі від квартири АДРЕСА_11 та дав дозвіл на проведення там ремонтних робіт. Пізніше в цій квартирі з`явилися інші власники. Йому не було відомо, що на квартиру претендують троє власників. Стверджує про те, що його дочка ОСОБА_16 перебувала на території України до кінця 1997 року, потім поїхала працювати в Німеччину де проживала, часто приїжджала в Україну. На даний час їм не відшкодовано жодних коштів.
Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що потерпіла ОСОБА_19 є її дочкою, яка укладала з ПП « ОСОБА_15 » договір про інвестування в будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 . Дочка оплатила повну вартість по договору в сумі 40 250 гривень. Пізніше ПП « ОСОБА_15 » було визнано банкрутом, і санатором цього підприємства стала фірма « ОСОБА_10 ». Після цього відбувалися збори кредиторів, на яких вони не були присутніми, проте вона має протокол зборів кредиторів, з якого їй відомо, що ОСОБА_9 взяв на себе всі боргові зобов`язання. Стверджує, що 02.09.1997 року її дочка уклала договір про перевід боргу №29-97. Під час підписання договору про перевід боргу була присутня вона, її чоловік та дочка ОСОБА_16 , яка і підписувала договір, на договорі є текст « ОСОБА_16 », який написала саме вона, з іншої сторони договір підписав ОСОБА_9 після підписання цього договору ОСОБА_9 обіцяв дочці саме квартиру АДРЕСА_3 , на даний час їй відомо, що квартира продана іншим особам. На момент укладення договору її дочці пропонували квартиру площею 67 м.кв., вона відмовилася, оскільки мала отримати саме квартиру АДРЕСА_3 . Тривалий час судами розглядалися цивільні справи за їхніми позовами, вона була присутньою у судових процесах. 
Свідок ОСОБА_25 суду пояснив що у фірмі «Скорпіон» він придбав квартиру в житловому будинку по вулиці Чорновола, заплатив повну вартість по договору. ОСОБА_16 не знає, ніколи її не бачив, йому не відомі обставини щодо купівлі нею квартири. Він особисто не має жодних претензій до фірми « ОСОБА_13 ».
Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що нею укладався договір про інвестування в будівництво багатоквартирного житлового будинку з ПП « ОСОБА_15 », вносила повну оплату за договором. Їй відомо, що на квартиру було кілька майбутніх власників. Після того як ПП « ОСОБА_15 » було визнано банкрутом, санатором підприємства була фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Була на зборах, робила доплату за квартиру, претензій не має. ОСОБА_16 не знає, на зборах її не бачила.
Свідок ОСОБА_27 суду пояснив, що він укладав договір з ПП « ОСОБА_15 » з приводу купівлі квартири, оплатив повну суму коштів відповідно до договору. ПП « ОСОБА_15 » було визнано банкрутом, санатором підприємства було визнано фірму « ОСОБА_13 », яка пропонувала доплатити за будівництво житла, він не був згідний, звертався до суду з позовом, на стадії судового розгляду між сторонами була укладена мирова угода. Претензій до фірми « ОСОБА_13 » він не має.
Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що 09.02.2011 року були внесені зміни до установчих документів та затверджено Статут ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в новій редакції, в якому п.1.3. передбачено, що учасниками товариства є громадянин України ОСОБА_28 , ОСОБА_29 . Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб директором ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » був він, до цього часу він був заступником директора товариства, а ОСОБА_9 - директором. ОСОБА_16 він ніколи не бачив, знає, що від її імені приходили батьки. Він з ними не спілкувався, йому відомо, що цими питаннями займався ОСОБА_9 та комерційний відділ. На адресу ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 11.09.2019 року надходила заява-запит від ОСОБА_9 . Після отримання даної заяви-запиту на адресу ОСОБА_16 ним було направлено звернення з наступними пропозиціями: «В зв`язку з наявністю даної заяви-запиту прошу Вас прибути особисто до ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з усіма наявними документами, що стосуються проведення Вами оплати директору ПП « ОСОБА_15 » ОСОБА_30 суми в розмірі 40 250 грн. в 1996 р., а також надати оригінал договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997, рішення всіх арбітражних на той час судів, рішень судів загальної юрисдикції та всі наявні у Вас документи з приводу прийняття рішення згідно чинного законодавства по наявному спору, який виник між Вами та ПТ фірмою « ОСОБА_10 » правонаступником якої є ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Відповідь на дане звернення не отримано, документи, які товариство пропонувало надати, не були надані, тому рішення з приводу правовідносин, які існували в 1996, 1997 р.р. товариством не прийняті. В зв`язку з відсутністю особи, яка претендує на майно чи грошові кошти не можливо було прийняти будь-яке рішення. З часу внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному провадженню до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від ОСОБА_7 не надходило жодних заяв та не було жодних майнових претензій.
Від допиту свідка ОСОБА_31 прокурор відмовився.
Свідок ОСОБА_32 пояснив суду, що ПП « ОСОБА_15 » з 1996 року проводило будівництво багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 . Йому відомо про те, що одна квартира в цьому будинку була продана кільком власникам, директор підприємства ОСОБА_23 в 1997 році був засуджений, підприємство було визнано банкрутом. Фірма « ОСОБА_10 » виступила санатором, на той час він працював у відділі боргових зобов`язань фірми « ОСОБА_10 ». Йому відомо, що людям, які оплачували кошти ПП « ОСОБА_15 » як інвестиції в будівництво були запропоновані квартири в інших будинках, ОСОБА_33 теж було запропонована інша квартира ніж та, що зазначена у договорі, на що він погоджувався, пропонувалася квартира на АДРЕСА_12 , дружина ОСОБА_34 брала копію договору для ознайомлення, потім відмовилася від його підписання. Знає, що на квартиру, на яку претендувала сім`я ОСОБА_20 було кілька осіб, які теж оплатили кошти ПП « ОСОБА_15 ». Йому також відомо, що договір про перевід боргу був підписаний батьками, їхньої дочки ОСОБА_16 на час підписання договору не було, договір підписувався в офісі « ОСОБА_10 » на АДРЕСА_10 . Стверджує, що він особисто бачив момент підписання договору, так як вони всі були в одному приміщенні. ОСОБА_9 підписав договір з батьками, він їх пошкодував і мав намір допомогти. Коштів, що оплатила ОСОБА_16 ПП « ОСОБА_15 » не було достатньо для будівництва тієї площі житла, на яку вони претендували. Також йому відомо, що їм було надано ключі від квартири на АДРЕСА_3 , де вони розвалили стіну і ключі тому забрали. З усіма людьми, які вносили кошти на будівництво цього будинку були вирішені всі питання, всі отримали квартири. Стверджує, що на зборах кредиторів жодного разу не була присутня дочка ОСОБА_35 .
Від допиту свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 захисник відмовився. 
Судом досліджені письмові докази сторони обвинувачення.
Відповідно до заяви від 07.04.2016 року написаної на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_16 , представники за дорученням батьки: ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , в заяві просить розпочати кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за фактом вчинення кримінального правопорушення, преедбаченого ч.4 ст.190 КК України. 
Відповідно до копії договору №020-97 від 08.10.1996 року між ОСОБА_16 та ПП « ОСОБА_15 » укладено договір про інвестування в будівництво житла 40 250 гривень, що еквівалентно 23 000 доларів США в будівництво житлових будинків під шифром 13-95 в АДРЕСА_9 .
Відповідно до копії ухвали Івано-Франківського міського суду від 18.06.1999 року накладено арешт на кв. АДРЕСА_13 із забороною проводити будь які дії щодо відчуження спірного майна. 
З відзиву на позов ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 16.07.2004 року, такий відзив був поданий до ІНФОРМАЦІЯ_7 в справі №2-502 за позовом ОСОБА_16 про примусове виконання умов договору про перевід боргу «29-97 від 02.09.1997 року.
Відповідно до копії паспорту НОМЕР_3 громадянина України ОСОБА_38 ІНФОРМАЦІЯ_12 зареєстровано місце проживання АДРЕСА_14 (дата реєстрації 30.03.1994 р.)
Прокурором долучено в якості доказу вини обвинуваченого ОСОБА_9 копію справи на приватизований об`єкт нерухомого майна будинковолодіння АДРЕСА_15 . Зазначено власника майна ОСОБА_39 , свідоцтво про право власності видане МУЖКГ 11.10.1999 року згідно рішення міськвиконкому №357 від 23.09.1999 року на підставі договору від 19.11.1998 року, акту прийому-передачі від 30.08.1999 року.
З копії інвентарної справи на приватизований об`єкт нерухомого майна будинковолодіння АДРЕСА_8 , власником майна є ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право власності, виданного МУЖКГ 07.02.2002 року згідно рішення МВК №357 від 23.09.1999 року, договору на участь у частковому будівництві від 20.12.2001 року, акту прийому-передачі майна від 01.02.2002 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 19.03.2008 року зареєстровано арешт нерухомого майна, об`єкт - квартира АДРЕСА_3 та гараж № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_16 на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_7 без номеру від 18.06.2003 року; 25.03.2008 року зареєстровано арешт нерухомого майна, об`єкт-квартира АДРЕСА_3 та гараж № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_16 на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_7 без номеру від 18.06.1999 року. (т.2 а.с.26-27).
Відповідно до рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.03.2006 року в справі №2а-24/06 за позовом ОСОБА_16 до ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ІНФОРМАЦІЯ_13 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності на квартиру, виселення та стягнення пені штрафу та збитків, в задоволенні позову ОСОБА_16 - відмовлено. Згідно ухвали ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12.07.2006 року вказане рішення суду набрало законної сили 12.07.2006 року.
Відповідно до рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 27.12.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » про визнання недійсним частини правочину та відшкодування майнової шкоди відмовлено. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_8 15.03.2012 року дане рішення залишено без змін та 15.03.2012 року набрало законної сили.
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 06.08.2018 року задоволено клопотання слідчого, надано дозвіл на тимчасовий доступ до справи №15/158 за позовом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » до ПП « ОСОБА_15 » про визнання права власності на майно та майнові права ПП « ОСОБА_15 », яка зберігається в ІНФОРМАЦІЯ_17 .
Відповідно до копії справи №15/158, 26.10.2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_17 надійшла позовна заява ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_42 до ПП « ОСОБА_15 » про визнання за ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » право власності на приватне підприємство « ОСОБА_15 ». Ухвалою суду від 28.10.2009 року позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі. 30.11.2009 року в даній справі господарським судом Івано-Франківської області винесено рішення, відповідно до якого визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 » право власності на майно та майнові права (корпоративні права) приватного підприємства « ОСОБА_15 ».
З копії ухвали Івано-Франківського міського суду від 18.06.1999 року про накладення арешту на кв. АДРЕСА_13 , є відмітка про поступлення такої ухвали в ІНФОРМАЦІЯ_18 18.06.1999 року, вхідний номер - 238.
Відповідно до договору №11-УД-2001 року від 20.12.2001 року на участь у частковому будівництві, Повне товариство фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в особі генерального директора ОСОБА_9 та ОСОБА_18 уклали договір про часткове будівництво трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3 .
Згідно акту прийому-передачі житла по АДРЕСА_8 від 01.02.2002 року ОСОБА_18 передано у власність квартиру по АДРЕСА_8 , загальною площею 126,8 кв.м.
07.02.2002 року ОСОБА_18 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 .
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_5 01.08.1997 року визнано Івано-Франківську фірму « ОСОБА_10 » санатором-боржника ПП « ОСОБА_15 ». Затвержено програму санації підприємства-боржника. Зобов`язано санатора прийняти на себе всі майнові вимоги кредиторів, визнаних арбітражним судом, заключити з ними договора переуступки боргу, в строки визначені із кредиторами. Зобов`язати санатора задоволити кредитні вимоги. Надати право санатору на ліквідацію боржника ПП « ОСОБА_15 » на свою користь.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.07.2019 року (т.3 а.с.142-143) квартира АДРЕСА_5 на праві власності належить ОСОБА_39 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 .
Постановою слідчого 17.08.2019 року, документ, наданий 17.08.2019 року ОСОБА_17 для огляду, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 11.11.1997 року на ім`я ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_12 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні. Повернутий 17.08.2019 року на відповідальне зберігання ОСОБА_17 .
Постановами від 17.08.2019 року визнано речовими доказами в данному кримінальному провадженні оригінали документів, які були надані для огляду заявником ОСОБА_17 , а саме: оригінал договору №020-97 про інвестування в будівництво, укладений 08.10.1996 року між ОСОБА_16 та приватним підприємством « ОСОБА_15 »; оригінал додатку до договору № 020-97; оригінал квитанції до прибуткового кассового ордеру №037 про прийняття від ОСОБА_16 40 250 гривень в касу ПП « ОСОБА_15 »; оригінал договору про перевід боргу № 29-97, укладений 02.09.1997 року між ОСОБА_16 та генеральним директором фірми « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_9 ; клаптик паперу жовтого кольору із рукописним текстом. Вказані документи були оглянуті та 17.08.2019 року повернуті на відповідальне зберігання ОСОБА_17 .
На обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері з приводу наркологічних захворювань ОСОБА_9 (за відомостями на час 05.08.2019 року) не перебуває, за даними ІНФОРМАЦІЯ_19 від 27.08.2019 року за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував. З вимоги УІАП ГУ НП в Івано-Франківській області від 30.07.2019 року кримінальних проваджень щодо ОСОБА_9 не зареєстровано.
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.08.2018 року надано дозвіл на тимчасовий доступ до справи №2А-24/06, яка зберігається в ІНФОРМАЦІЯ_17 .
З копії справи № 2А-24/06 за позовом ОСОБА_16 в інтересах якої діє за дорученням ОСОБА_24 до фірми « ОСОБА_10 » про визнання договору частково недійсним та примусове виконання його умов. Позов поданий 17.06.1999 року. В матеріалах справи наявна копія договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року, копія договору №020-97 про інвестування в будівництво від 08.10.1996 року, відповідно до якого ОСОБА_16 інвестувала 40 250 гривень, що еквівалентно 23 000 доларів США для придбання житла в будівництво житлових будинків під шифром АДРЕСА_9 , ПП « ОСОБА_15 » в особі Генерального директора ОСОБА_23 . 
В матеріалах справи наявна копія повідомлення ОСОБА_16 №374 від 13.05.1999 року, відповідно до якого її повідомляють терміново прибути в офіс фірми « ОСОБА_10 » за адресою АДРЕСА_12 , 21.05.1999 року для вирішення питань по договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року. У випадку її відсутності просять повідомити у письмовій формі про банківські реквізити на які вони зможуть перерахувати грошові кошти. На повідомленні є підпис генерального директора ОСОБА_9 та відтиск печатки фірми « ОСОБА_10 ». (т.4 а.с.36). Також в матеріалах справи наявне повідомлення на адресу ОСОБА_16 від 23.11.1998 року, №1423 за підписом Генерального директора ОСОБА_9 , про необхідність її явки в фірму « ОСОБА_10 » на 01.12.1998 року для укладення угоди про передачу квартири АДРЕСА_11 . 
Повідомлення №558 від 02.08.1999 року за підписом Генерального директора ОСОБА_9 на адресу ОСОБА_16 про повторне нагадування терміново до 10.08.1999 року прибути в офіс фірми « ОСОБА_10 » за адресою АДРЕСА_12 , для вирішення питань по договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року. В іншому випадку фірма « ОСОБА_10 » повідомила про зняття з себе відповідальності по взятих на себе зобов`язаннях. (т.4 а.с.53).
Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.12.2001 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 до повного товариства фірми « ОСОБА_10 » відмовлено. Зустрічний позов повного товариства фірми « ОСОБА_10 » задоволено. Визнано припиненими зобов`язання про передачу квартири згідно договору «Про перевід боргу від 02.09.1997 року». Стягнуто з повного товариства фірми « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на користь ОСОБА_16 40 250 грн. коштів внесених на інвестування будівництва квартири. (т.6 а.с.215-216).
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_8 13.03.2002 року рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.12.2001 року залишено без змін. 
11.03.2004 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_9 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_16 , рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.12.2001 року та ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_8 13.03.2002 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. (т.6 а.с.120-123).
15.06.2004 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 закінчено досудову підготовку та призначено дану справу до судового розгляду.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 02.08.2004 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_16 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 (т.6 а.с.160).
11.10.2004 року ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_20 залишено без змін ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_7 від 02.08.2004 року (т.6 а.с.216-217).
Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_7 07.03.2006 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_16 до ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ІНФОРМАЦІЯ_13 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_39 , ОСОБА_43 , ОСОБА_41 про визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_16 на квартиру АДРЕСА_5 , виселення ОСОБА_39 , ОСОБА_43 , ОСОБА_41 , стягнення з ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на користь ОСОБА_16 пені, штрафу та збитків – відмовлено (т.7 а.с.1-5).
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12.07.2006 року рішення Івано-Франківського міського суду 07.03.2006 року - залишено без змін (т.7 а.с.66-68).
В ході судового розгляду стороною захисту долучено відповідь з головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України (т.7 а.с.96) з якої наявна інформація щодо потерпілої ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , відповідно до якої відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 31.03.2016 року по 09:08 год. 31.03.2016 року в базі даних – не виявлено. Наявна інформація про перетин кордону ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 - 06.04.2016 року о 08:54 год. – виїзд; в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 30.04.2016 року – в`їзд; 10.05.2016 року в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 - виїзд; 09.09.2016 року в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 – в`їзд; 01.10.2016 року в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 - виїзд; 14.04.2017 року в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 – в`їзд; 25.04.2017 року о 09:59 год. в пункті пропуску Борисопіль - виїзд.
Відповідно до договору №020-97 від 08.10.1996 року між ОСОБА_16 та ПП « ОСОБА_15 » укладено договір про інвестування в будівництво в сумі 40 250 грн., що еквівалентно 23 000 даларів США в будівництво житлових будинків АДРЕСА_9 . Відповідно до пункту 1.5 Договору (т.7 а.с.137) погашення інвестицій виконується шляхом передачі інвестору - ОСОБА_16 у власність побудованого за його кошти житла, а саме квартири АДРЕСА_4 у вісімнадцятиквартирному будинку, площею 140 кв.м. Відповідно до додатку до договору №020-97 від 08.10.1996 року предмет договору до п.1.1 – в інвестиційні кошти інвестора ОСОБА_16 в розмірі 40 250 грн., крім квартири входить оплата за гараж АДРЕСА_9 . З квитанції до прибуткового кассового ордеру №037 ПП « ОСОБА_15 » 22.10.1996 року прийнято оплату від ОСОБА_16 за договором №020-97 від 08.10.1996 року в сумі 40 250 гривень (т.7 а.с.150).
З договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року (т.7 а.с.138-139) він був укладений між ОСОБА_16 та « ОСОБА_10 » в особі генерального директора ОСОБА_9 , де в розділі 6 Юридичні адреси сторін зазначено: Кредитор: ОСОБА_16 , наявний запис прописом «батьки» та проставлений підпис, нижче прописом написано «Бублик»; в графі боржник ПП « ОСОБА_15 » рукописним текстом написано «Підтверджую» наявний скорочений підпис без зазначення прізвища та ініціалів, в графі санатор фірма « ОСОБА_10 » міститься скорочений підпис та відтиск печатки фірми « ОСОБА_10 ». Додатком до договору №020-97 (т.7 а.с.150) рукописним текстом зазначено п.1. Предмет Договору до п.1.1. в інвестиційні кошти Інвестора ОСОБА_16 в розмірі 40 250 гривень, крім квартири входить оплата за гараж АДРЕСА_9 , підписаний додаток Генеральним директором ПП « ОСОБА_15 » ОСОБА_47 08.10.1996 року та наявна квитанція до прибуткового касового ордеру в оригіналі про прийняття від ОСОБА_16 40 250 гривень 22.10.1996 року як оплата за договором №020-97 від 08.10.1996 року. 
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.2025 року в даному кримінальному проваджені було призначено судово-почеркознавчу експертизу по оригіналу договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року. На вирішення судово-почеркознавчої експертизи по оригіналу договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року поставлено наступні питання: 1. Ким ОСОБА_16 чи іншою (іншими) особами зроблено підпис в графі: Кредитор слово прописом «Бублик»? (т.7 а.с.138-139). 2. Ким ОСОБА_16 чи іншою (іншими) особами зроблено підпис в графі: Кредитор навпроти слова Батьки? (т.7 а.с.138-139). 3. Ким в графі: Санатор фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » зроблено підпис ОСОБА_9 чи іншою (іншими) особою? (т.7 а.с.138-139). (т.8 а.с.175) Також ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.2025 року призначено судово-технічну експертизу по оригіналу договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року на двох аркушах. На вирішення судово-технічної експертизи по оригіналу договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року поставлено наступні питання: 1. Чи є перший аркуш, в якому зроблено запис «договір про перевід боргу №29-97» оригінальним документом чи копією виготовленою на копіювальному пристрої (ксероксі)? (т.7 а.с.138-139). 2. Чи є другий аркуш договору про перевід боргу № 29-97 з пунктами 2.8.-5.3., де в розділі 6 Юридичні адреси сторін зазначено: Кредитор, Боржник, Санатор оригінальним документом чи копією виготовленою на копіювальному пристрої (ксероксі)? (т.7 а.с.138-139).
З висновку експерта від 18.06.2025 року №383/25-28 (т.8 а.с.196-200) питання «Ким ОСОБА_16 чи іншою (іншими особами зроблено підпис в оригіналі договору про перевід боргу № 29-97 від 02.09.1997 року у графі: Кредитор слово прописом «Бублик»?» не вирішувалося, у зв`язку з відсутністю вільних зразків почерку. Питання «Ким ОСОБА_16 чи іншою (іншими) особами зроблено підпис в оригіналі договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року у графі: Кредитор навпроти слова Батьки?» не вирішувалося, у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису. Підпис в оригіналі договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року у графі: Санатор фірма « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виконано ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експерта від 25.06.2025 року № 382/25-28 (т.8 а.с.205-208) перший аркуш, в якому зроблено запис «договір про перевід боргу № 29-97» є оригінальним документом. Другий аркуш договору про перевід боргу №29-97 з пунктами 2.8.-5.3., де в розділі 6 Юридичні адреси сторін зазначено: Кредитор, Боржник, Санатор є оригінальним документом.
Дослідивши всі надані суду на дослідження докази в їх сукупності суд, оцінивши кожен доказ з точки зору належності та допустимості, суд приходить наступних висновків.
За ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ст.85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Щодо заяви про вчинений злочин, то з її змісту та форми вбачається, що вона написана на ім`я начальника Івано-Франківського МВ УМВС області ОСОБА_48 від ОСОБА_7 , представники заявника за дорученням батьки ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , заява підписана скороченим підписом ОСОБА_7 , зазначена дата написана від руки 07.04.2016 року, зі штампу на першій сторінці заяви - заява зареєстрована в той же день - 07.04.2016 року в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Івано-Франківського ГУ НП. До заяви додано ряд письмових документів. 
З відповіді з ІНФОРМАЦІЯ_22 (т.7 а.с.96) міститься інформація щодо потерпілої ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , відповідно до якої наявна інформація про перетин кордону ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 - 06.04.2016 року о 08:54 год. – виїзд; в пункті пропуску ІНФОРМАЦІЯ_21 30.04.2016 року – в`їзд, тобто в день подачі заяви про злочин -07.04.2016 року потерпіла ОСОБА_16 не перебувала на території України, відповідно не могла особисто подати таку заяву, доручення на подання заяви від її імені, суду для дослідження не було надано.
Відповідно до п.12 Розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом ІНФОРМАЦІЯ_23 06.11.2015 №1377, заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які надійшли при особистому зверненні громадян до центрального органу управління поліцією та головних управлінь Національної поліції, уповноважені працівники чергових частин цих органів реєструють у журналі ЄО та одночасно оформляють талон-повідомлення, який видається заявнику, після чого інформують про них управління, відділ, відділення поліції із внесенням реєстраційного номера журналу ЄО вказаного органу в графу 8 журналу ЄО чергової частини центрального органу управління поліцією та головних управлінь Національної поліції відповідно. Про зареєстровані заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події доповідається керівництву центрального органу управління поліцією або головних управлінь Національної поліції та за резолюцією керівництва центрального органу управління поліцією або головних управлінь Національної поліції їх надсилають до органів поліції нижчого рівня за місцем вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом ІНФОРМАЦІЯ_23 06.11.2015 № 1377 особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під підпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену статтею 383 Кримінального кодексу України, крім випадків надходження заяви або повідомлення поштою чи зв`язком іншого виду.
З дослідженої судом заяви від 07.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_50 на час її подання на території України не перебувала, особисто таку заяв подати не могла, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину не попереджена.
Метою попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченої ст.383 КК України, є запобігання необґрунтованим зверненням із заявами чи повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення до правоохоронних органів, недопущення безпідставного розслідування обставин, які не нанесли і не могли нанести шкоди охоронюваним законом інтересам. Зазначені вище порушення свідчать про недотримання процесуальної форми при складанні документів, зокрема заяви ОСОБА_7 , що в своїй сукупності впливає на її достовірність та можливість подальшого використання як доказу.
В обвинувальному акті прокурором зазначено, що ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 , 20.12.2001 уклав договір на участь у частковому будівництві №11-УД-2001, згідно якого квартиру АДРЕСА_3 , після закінчення будівництва будинку та здачі його в експлуатацію (що мало місце ще 23.09.1999), передав ОСОБА_18 , за що останній сплатив кошти в сумі 153 400 грн. (що у валютному еквіваленті станом на 20.12.2001 становило 26 969 доларів США). При цьому, ОСОБА_9 умисно приховав перед ОСОБА_18 дані щодо наявності майнових прав на зазначену квартиру у ОСОБА_7 та те, що на вказану квартиру накладено арешт.
Суд зазначає, що доказів того, що ОСОБА_9 умисно приховав перед ОСОБА_18 дані щодо наявності майнових прав на зазначену квартиру прокурором не надано, ОСОБА_18 не був заявлений свідком для допиту в судовому засіданні, відповідно не допитувався судом, зазначених обставин з досліджених судом доказів не було встановлено.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_7 18.03.2025 року в даному кримінальному проваджені було призначено судово-почеркознавчу експертизу по оригіналу договору про перевід боргу №29-97 від 02.09.1997 року.
З висновку експерта від 18.06.2025 року №383/25-28 (т.8 а.с.196-200) слідує питання «Ким ОСОБА_16 чи іншою (іншими особами зроблено підпис в оригіналі договору про перевід боргу № 29-97 від 02.09.1997 року у графі: Кредитор слово прописом «Бублик»?» не вирішувалося, у зв`язку з відсутністю вільних зразків почерку. Питання «Ким ОСОБА_16 чи іншою (іншими) особами зроблено підпис в оригіналі договору про перевід боргу № 29-97 від 02.09.1997 року у графі: Кредитор навпроти слова Батьки?» не вирішувалося, у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису.
Докази, які прокурор подав на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України є матеріалами цивільних та господарських справ, були предметом дослідження у відповідних справах, їм була надана оцінка відповідними судовими рішеннями і ніяким чином не доводять вину у пред`явленному обвинуваченні.
Вироком Івано-Франківського міського суду 30.12.1997 року ОСОБА_23 (колишнього директора ПП « ОСОБА_15 ») визнано виним за ст.ст.143 ч.2, 165 ч.1, 148-2 ч.2, 143 ч.2, 165 ч.1, 148-2 ч.2 КК України. В даній кримінальній справі ОСОБА_24 (матір потерпілої) була визнана потерпілою.
Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Івано-Франківського обласного суду 26.08.1998 року вирок Івано-Франківського міського суду 30.12.1997 року щодо ОСОБА_23 в частині його засудження за ст.143 ч.2, ст.165 ч.1 КК України та в частині цивільних позовів громадян-інвесторів скасований за недоведеністю його вини у вчиненні цих злочинів. Залишено ОСОБА_23 покарання призначене судом за ст.148-2 ч.2 КК України. На підставі ст.ст.1,3 Закону України від 24.07.1998 року «Про амністію» ОСОБА_23 звільнено від покарання.
ОСОБА_9 обвинувачується у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах шляхом обману, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Шахрайство це - заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Суб`єктивну сторону злочину утворюють такі ознаки: вина, мотив, мета, емоційний стан. Обов`язкове значення має тільки вина, оскільки при відсутності вини особи немає і складу злочину.
Відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, становлять прямий умисел, корисливі мотиви і мета.
За приписами ст.24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Цивільно-правові відносини це врегульовані нормами цивільного права майнові і особисті немайнові відносини, що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності учасників. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, угоди, договори та інші правочини. Цивільно-правовими угодами визнаються дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що становлять зміст угоди.
Тобто, особа при укладанні цивільно-правової угоди повинна мати право на її укладення та можливість виконання покладених за цією угодою на неї обов`язків.
Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство.
При обвинуваченні особи у вчиненні шахрайства під час укладення договорів цивільно-правового характеру необхідно в обов`язковому порядку встановлювати умисел особи на заволодіння майном у момент його отримання; в іншому випадку мова йтиме про відсутність складу злочину «шахрайство» та наявність цивільно-правових відносин між особами.
Дослідивши докази в їх сукупності, судом не було встановлено, що ОСОБА_9 мав умисел на заволодіння майном ОСОБА_16 чи заволодів ним в незаконний спосіб, в даному випадку мали місце цивільно-правові відносини з приводу яких протягом тривалого часу відбувалися судові розгляди. 
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини , жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про недоведеність наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тому ОСОБА_9 слід виправдати. 
29.01.2026 року ОСОБА_9 подав суду клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 190 000 гривень, які просить стягнути з ОСОБА_16 .
Оскільки клопотання про стягнення витрат подано суду після закінчення з`ясування обставин по данному кримінальному провадженні, на стадії судових дебатів, клопотання з додатком не було предметом дослідження в ході судового розгляду, то суд вважає, за доцільне роз`яснити обвинуваченому та його захиснику право на заявлення вимог про стягнення судових витрат в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
За таких обставин суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 84-87, 91, 92, 94, 129, 373, 374, 377 КПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення та виправдати його за цією статтею.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення на її користь матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат - залишити без розгляду.
Речові докази:-відповідно до постанов від 17.08.2019 року, паспорт (т.3 а.с.164-166), оригінали документів (т.3 а.с.169-171) - вважати повернутими за належністю ОСОБА_17 . 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_51 

Судді ОСОБА_52 

ОСОБА_53