Справа № 675/325/26 
Провадження № 2-а/675/15/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" квітня 2026 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання – Хом`як І. Г., представника позивача – адвоката Каруна В. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначає, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1236 від 21 жовтня 2025 року його притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності було те, що позивач не пройшов у визначений законом термін військово-лікарську комісію та не з`явився за повісткою до відповідного центру комплектування та соціальної підтримки. ОСОБА_1 вважає дану постанову незаконною та безпідставною, а тому просить скасувати її, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою судді від 10 березня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним позовом, прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду цієї справи по суті.
Ухвалою суду від 09 квітня 2026 року продовжено до 20 березня 2026 року включно відповідачу строк для подання відзиву на позов ОСОБА_1 . 
Представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому він просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що відповідач при винесенні спірної постанови діяв у межах та у спосіб, встановлені законодавством.
Представник позивача адвокат Карун В. П. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. 
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету; 2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Так, про судове засідання, призначене судом на 09 квітня 2026 року о 15 год 00 хв, ІНФОРМАЦІЯ_2 був повідомлений завчасно (18 березня 2026 року), що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Відтак, виходячи з положень ст. 205 КАС України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши позицію відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.
Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що відносно ОСОБА_1 12 вересня 2025 року було видано направлення на ВЛК № НОМЕР_1 , яку він не пройшов.
Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою ОСОБА_1 12 жовтня 2025 року о 11 год 30 хв був доставлений працівником поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
12 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 716/1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у якому вказано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов у визначений законом термін ВЛК, а саме: отримавши направлення на ВЛК 12 вересня 2025 року № 4875678, на завершив ВЛК на протязі 14 днів, після чого було направлене електронне звернення № Е 3705082 від 03 жовтня 2025 року до Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про доставлення ОСОБА_1 як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення за ст. 210 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», а саме: своєчасно не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в термін до 05 червня 2025 року.
Також ОСОБА_1 не з`явився за повісткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
21 жовтня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 прийнято постанову № 1236, відповідно до якої ОСОБА_1 за вказані діяння визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн 00 коп.
ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 . 15 серпня 2015 року позивач пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку, у зв`язку з чим він знятий з військового обліку військовозобов`язаних 21 серпня 2015 року. 
Зазначені обставини підтверджуються витягом з реєстру територіальної громади № 2025/007388505 від 04 червня 2025 року, скриншотами зі сторінки Резерв +, довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 лютого 2000 року № 4/130.
Не погоджуючись із спірною постановою № 1236 від 21 жовтня 2025 року, позивач оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність громадян за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані – це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, крім іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд із метою визначення придатності до військової служби.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (ст. 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Водночас відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років підлягають громадяни: які відповідно до ст. 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік резервістів підлягають громадяни, які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.
Із положень ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» випливає, що не підлягають призову особи, виключені з військового обліку.
Виключенню згідно з ч. 6 ст. 37 зазначеного Закону з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом; 6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів "й" або "к" п. 3 ч. 5 ст. 26 цього Закону.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до п. 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Таким чином, у переліку громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних, резервістів відсутні громадяни, яких виключено з військового обліку.
Тобто «виключений з військового обліку» означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку.
Зокрема, така особа не може бути призвана під час мобілізації, після виключення з обліку не зобов`язана проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, такій особі не можна вручати повістку, оскільки особа не повинна знову ставати на військовий облік.
Згідно з п. 1.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 2.1 Положення передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Із наданих позивачем доказів встановлено, що ОСОБА_1 згідно з рішенням військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_5 від 15 серпня 2015 року визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку, у зв`язку з чим він знятий з військового обліку військовозобов`язаних 21 серпня 2015 року, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 лютого 2000 року № 4/130.
Отже, оскільки ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку, він не мав обов`язку проходити військово-лікарську комісію. 
Однак вказані обставини не були належним чином досліджені уповноваженою особою відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідачем не наведено мотивів неприйняття до уваги довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 лютого 2000 року № 4/130, у яку внесено дані про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку. 
Також відповідачем не наведено підстав виникнення у ОСОБА_1 обов`язку повторно проходити медичний огляд за наявності доказів визнання його непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стверджуючи про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ІНФОРМАЦІЯ_2 вказував на те, що позивач 15 серпня 2025 року був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у військовий час, а тому на нього поширюються обов`язки з військового обліку.
Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, зокрема, визнані непридатними до військової служби.
Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2025 року в справі № 560/9731/25, яке набрало законної сили 25 листопада 2025 року, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині невнесення відомостей щодо ОСОБА_1 про непридатність його до військової служби з виключенням із військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з 15 серпня 2015 року та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що 15 серпня 2015 року ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 лютого 2000 року № 4/130.
Тобто вказаним судовим рішенням підтверджено факт протиправної бездіяльності відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що 15 серпня 2015 року ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку.
Позивач також надав суду відомості із застосунку «Резерв +», які містять інформацію про віднесення ОСОБА_1 до категорії «не військовозобов`язаний». Підстава «не придатний».
Тому доводи відповідача щодо того, що 15 серпня 2025 року позивач був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у військовий час є нічим не підтвердженими, оскільки суду не надано ні рішення ВЛК від 15 серпня 2025 року, на яке посилається відповідач у відзиві, ні будь-якого іншого рішення, яким ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у військовий час.
Такі доводи також спростовуються даними облікової картки, заведеної на ОСОБА_1 , із якої убачається, що 15 серпня 2015 року позивач виключений із військового обліку у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби згідно з п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
З огляду на встановлені обставини справи, сам факт перебування позивача на військовому обліку без з`ясування обставин внесення відповідних даних до реєстру щодо статусу позивача та визнання його непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у військовий час за наявності довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 лютого 2000 року № 4/130, яка містить дані про непридатність ОСОБА_1 до військової служби з виключенням із військового обліку, законність видачі якої не оспорюється відповідачем, а також відмова позивача від повторного проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби з підстав проходження відповідного медичного огляду раніше, не може свідчити про порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Щодо неявки ОСОБА_1 за повісткою, то суд констатує, що відповідачем не надано доказів, що позивачу направлялася повістка з вимогою з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та що така отримана ним в установленому чинним законодавством порядку.
Така повістка у матеріалах справи відсутня.
У вказаній постанові про адміністративне правопорушення не зазначено день і час явки за викликом по повістці.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач, ухвалюючи спірну постанову, всупереч імперативних вимог ст.ст. 7, 9, 247, 251, 252 КУпАП, не дослідив обставини справи, не встановив наявність складу адміністративного правопорушення, не зібрав доказів на підтвердження власної позиції щодо допущення позивачем інкримінованого правопорушення.
Таким чином, відповідач не довів факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Тому суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення № 1236 від 21 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не може вважатись законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 246 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Із матеріалів справи встановлено, що за подання даного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 665 грн 60 коп згідно з чеком переказу коштів від 05 березня 2026 року.
Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про скасування оспорюваної постанови, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 72-77, 139, 205, 243-246, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 21 жовтня 2025 року № 1236 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 665 грн 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. 
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , рнокпп – НОМЕР_2 .
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місцезнаходження – АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 .

Суддя: В. І. Столковський