Справа № 932/2605/25 
Провадження № 2/932/937/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року          м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді Потоцької С.С.,
за участю секретаря судового засідання – Карапиш А.М.,
представника позивача- Мисечко К.О.,
представника відповідача-Бровкіної М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» про встановлення факту проживання на законних підставах, визнання права користування на кімнату,-

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Мисечко К.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» про встановлення факту проживання на законних підставах, за адресами: АДРЕСА_1 з 04.02.1997 по 19.04.2000 й АДРЕСА_2 з 19.04.2000 по 30.06.2004 визнання права користування на кімнату АДРЕСА_3 .
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 07.08.2000 він постійно проживає у спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , куди вселився разом із батьками у неповнолітньому віці. Надалі він безперервно користується цим житлом, зареєстрований у ньому та не має іншого місця проживання. У 2024 році позивач разом із матір`ю звернувся до органу приватизації з метою реалізації права на приватизацію житла, однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю документального підтвердження проживання у певний період (1997–2004 роки). Водночас фактичне проживання позивача у цей період підтверджується обставинами справи, зокрема проживанням разом із батьками. Оскільки позивач не має можливості отримати відповідні документи іншим шляхом, встановлення факту його проживання є необхідним для реалізації конституційного права на житло та приватизацію спірного приміщення. Відмова у приватизації фактично обмежує позивача у реалізації його прав, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 
Від відповідача –Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач разом із матір`ю звертався до органу приватизації — Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради — із заявою про приватизацію спірного житлового приміщення. За результатами розгляду заяви повідомлено про відсутність у поданому пакеті документів відомостей щодо реєстрації позивача та підтвердження невикористання ним житлових чеків у період з 04.02.1997 по 30.06.2004. Відповідач наголошує, що відмова зумовлена виключно неподанням повного пакета необхідних документів, а не обмеженням чи невизнанням права позивача на користування житлом, як це стверджується у позові.
Протокольною ухвалою від 16.07.2025 закрито підготовче засідання, призначений судовий розгляд справи по суті. 
У судовому засіданні представник позивача надала пояснення, які аналогічні викладеним у позові. 
Представник Дніпровської міської ради просила відмовити у позові. У судове засідання з`явився представник відповідача – адвокат Бровкіна М.І.
Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та представник третьої особи Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Правом подання відзиву та пояснень не скористалися. Будь-яких заяв, клопотань не подали.
У судовому засідання оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 15.04.2026.

Суд, заслухавши думки сторін у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ. Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки КП «Жилсервіс 5 » від 03.10.2022 № 1505 ОСОБА_2 з 07.08.2000 був зареєстрований за адресою. АДРЕСА_2 (а.с. 15).
У цій же довідці зазначено, що ОСОБА_3 з 07.08.2000 до 31.01.2023, поновлення реєстрації з 30.06.204 зареєстрована за адресою. АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 07.08.2000 по 31.01.2023, реєстрацій в формі А мами, поновлення реєстрації з 30.06.2004.
Відповідно до відмітки у паспорті позивача, він з 30.06.2024 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ордеру серії ЖБ № 99/2000 від 02.08.2000 ОСОБА_2 надано у користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . 
Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 267 від 20.03.2023 (а.с. 22).
У Довідці ( витяг з домової книги про склад родини та реєстрації) 01.07.2024 № 865 з вказано, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 30.06.2004 (а.с. 17). Батько позивача ОСОБА_2 знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2023/009495606 від 20.11.2023 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 30.06.2004 року (а.с. 24).
Відповідно до ордеру серії УП № 107 від 16.07.2024 ОСОБА_3 надано у користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до відомостей з довідки форми «А» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син ОСОБА_1 , 04.02.1997 року у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в кімнаті АДРЕСА_3 . Вказана адреса є постійним зареєстрованим у встановлений законом порядку місцем проживання позивача.

У листі Департаменту адміністративних послуг та адміністративних процедур від 05.05.8.2024 № 10/5-1274 зазначено, що за ОСОБА_3 з 09.07.1987 по 18.04.2000 та ОСОБА_2 з 10.01.1985 по 07.04.2000 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20). 
Листом від 15.11.2024 № 3/16-5728 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 відмовлено у приватизації житлового приміщення у зв`язку з поданням неповного пакета необхідних документів (а.с. 14).

У п.1постанови Пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995  зазначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, коли встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до вимог ст.345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
У ч.3ст.9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду».
Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».
За приписами ч.1ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
Відповідно до п.п.17, 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до вимог статті 17 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
За матеріалами справи встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На час народження позивача постійним місцем проживання та реєстрації його батьків було АДРЕСА_1 з 09.07.1987 по 18.04.2000. 
Також під час судового розгляду встановлено, що місцем реєстрації батьків позивача з 07.08.2000, у тому числі, включаючи період до 30.06.2004 є АДРЕСА_2 . 
Відповідно до заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вони проживали без державної реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 з 19.04.2000 по 06.08.2000 та з 01.02.2003 по 29.06.2004; ОСОБА_2 з 08.04.2000 по 06.08.2000 (.с.16,18).
За таких обставин, суд вважає доведеним факт проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 з 04.02.1997 по 18.04.2000 та за адресою: АДРЕСА_2 з 19.04.2000 по 30.06.2004.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).
Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно зі ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 130 ЖК України).
Згідно з ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже позивач набув право користування кімнатою АДРЕСА_3 на законних підставах. Позивач проживає у цій житловій кімнаті з 19.04.2000, зареєстрований з 30.06.2004, користується кімнатою, має права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому позовні вимоги підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права користування даним житловим приміщення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи, що встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що стягнення судових витрат з відповідачів призведе до порушення принципів пропорційності та верховенства права.
За таких обставин, суд не здійснює розподіл судових витрат, а судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» про встановлення факту проживання на законних підставах, визнання права користування на кімнату — задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 04.02.1997 по 18.04.2000. 
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 19.04.2000 по 30.06.2004. 
Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
Представник позивача: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Відповідач 1: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ: 38114671, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 16;
Відповідач 2: Дніпровська міська рада, ЄДРПОУ: 26510514, адреса: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75;
Третя особа: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ: 38199687, адреса: 49083, м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд. 14.

Суддя          С.С. Потоцька