ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"10" березня 2026 р. Справа № 924/1309/25 

м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., з участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 203
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ
до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів Хмельницької області
про стягнення 96778402,56 грн заборгованості,

Представники сторін:
позивача: Піун С.П. згідно з довіреністю;
відповідача: Григорук С.В. згідно з ордером.

У судовому засіданні 10.03.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 05.01.2026 прийнято справу № 924/1309/25 до розгляду, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2026 закрито підготовче провадження у справі № 924/1309/25 та призначено справу до судового розгляду по суті.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося з позовом до суду про стягнення з Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради 96778402,56 грн заборгованості на підставі договору постачання природного газу від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконання умов зазначеного договору позивач у період вересень 2024 року – квітень 2025 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 104135435,04 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу. Однак, оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково на суму 7357032,48 грн, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 5.1 договору. Станом на момент пред`явлення позову борг відповідача становить 96778402,56 грн.
17.02.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, де зазначив, що твердження відповідача про те, що у нього відсутня можливість впливу на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за отриманий природний газ, що він здійснює розрахунок лише шляхом договірного списання не відповідає ні чинному законодавству, ні умовам договору, ні умовам договору про договірне списання. Як зазначає позивач, виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб. Наявність механізму договірного списання є лише додатковим інструментом забезпечення виконання зобов`язань, а не способом перекладення відповідальності на банк чи позивача. Відсутність коштів на рахунках відповідача, з яких мало б здійснюватися списання, не звільняє боржника від обов`язку оплатити товар. Відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.
Як відмічає позивач, посилання відповідача на воєнний стан як на "тяжку обставину" для визнання правочину недійсним є безпідставним, оскільки покладення спеціальних обов`язків згідно з постановою КМУ № 812 саме і впроваджено для забезпечення стабільності постачання газу в умовах війни за цінами, суттєво нижчими від ринкових.
Щодо різниці в тарифах, то позивач зауважує, зокрема, що у Законі України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законі України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", Законі України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", Законі України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" відсутні статті, якими б передбачалося надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році. І, як наслідок, відсутні будь-які нормативні акти Кабінету Міністрів України, які б затверджували порядок та умови проведення відповідних взаєморозрахунків та які б затверджували Примірний договір про організацію таких взаєморозрахунків у 2023, 2024, 2025 або 2026 роках. Крім того, позивач звертає увагу, що для врегулювання заборгованості за договором повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, або зміни зобов`язання за договором на інше зобов`язання, встановлене договором про проведення взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону 1730-VIII та договором про реструктуризацію заборгованості згідно з ст. 5 Закону 1730-VIII. Саме лише затвердження суми різниці в тарифах не призводить до автоматичного врегулювання такої заборгованості, і, як наслідок, до відсутності заборгованості за договором.
Також 17.02.2026 позивачем подано заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення. Обґрунтовуючи свої заперечення позивач вказав, що тяжке фінансове становище боржника не є безумовною підставою для відстрочення виконання рішення. Ризики господарської діяльності несе само підприємство, а відсутність коштів не може бути підставою для порушення прав кредитора. Надання відстрочки на один рік фактично є безвідсотковим кредитуванням відповідача за рахунок позивача. ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» також діє в умовах воєнного стану та має зобов`язання щодо закупівлі та імпорту природного газу для забезпечення потреб усієї країни. Відстрочення платежу на суму понад 96 млн грн суттєво обмежує оборотні кошти позивача, що створює загрозу енергетичній безпеці не тільки міста Старокостянтинів, а й інших споживачів України. Щодо тверджень відповідача про можливість отримання компенсації різниці в тарифах, то, на думку позивача, вони є гіпотетичними. Відповідач сам зазначає у заяві, що в бюджетах на попередні роки субвенції не були передбачені. Немає жодних доказів (нормативних актів), які б гарантували надходження цих коштів саме у 2026-2027 роках у розмірі, достатньому для погашення боргу. Також і посилання на те, що відповідач вже має зобов`язання за мировою угодою у справі № 924/418/25 (виплата 1,5 млн грн щомісяця), не може бути підставою для відстрочки у даній справі.
02.02.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у позові відмовити. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач стверджує, що на виконання п. 5.2. договору постачання природного газу ним було укладено договір про договірне списання. Як зазначає відповідач, у разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим договором здійснюється шляхом щоденного договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків споживача, на які надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок постачальника. Договірне списання з поточного рахунку споживача на поточний рахунок постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення постачальника про порушення строків розрахунків за цим договором, на підставі відповідного договору про договірне списання до повного виконання зобов`язань споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим договором без застосування платіжних вимог від постачальника. Із наведеного, вважає відповідач, жодної вини відповідача у тому, що по оспорюваному договору не надходили кошти на рахунок позивача немає.
Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX та Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03 листопада 2016 року №1730-VIII встановлено гарантії компенсації теплопостачальним організаціям заборгованості з різниці в тарифах за рахунок видатків державного бюджету, проте законами про Державний бюджет на відповідні роки не було передбачено субвенцію для реалізації вказаної гарантії. Таким чином, відповідач вважає, що договір укладено під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, отже, наявні підстави відповідно до статті 233 ЦК України для визнання недійсними положень договору щодо способу та порядку оплати.
Таким чином, за висновком відповідача, останній позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від виконання зобов`язання в частині гарантованих державою та, як наслідок, унеможливлює застосування до нього наслідків неналежного виконання зобов`язання.
Також відповідач звертає увагу, що заборгованість по різниці в тарифах держави перед КП «Тепловик» станом на 01.10.2025 становить 233716315,12 грн.
Представники сторін у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в заявах по суті справи.
Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.
30.05.2023 між Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області (Власник) та Комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (Користувач) укладено договір про закріплення майна комунальної власності Старокостянтинівської міської територіальної громади на праві господарського відання № 4, відповідно до п. 1.1. якого предметом договору є передача Власником Користувачу на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 09.07.2021 № 9/6/VIII у господарське відання майна, що перебуває у комунальній власності Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницької області, для здійснення господарської діяльності.
Згідно з п. 1.2. договору відповідно до умов цього договору Власник закріплює (передає) за користувачем на праві господарського відання Майно – котельні (згідно з переліком).
02.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (Постачальник) та Комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 8717-ТКЕ(24)-21, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з п. 2.1. договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 7574,31858 тис. куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі також – розрахункові періоди): вересень 2024 року - 290, жовтень 2024 року – 670, листопад 2024 року – 1210, грудень 2024 року – 1490, січень 2025 року – 1490, лютий 2025 року – 1205, березень 2025 року – 992,11141, квітень 2025 року – 227,20717. Всього 7574,31858.
За положеннями підпункту 2.2.1. пункту 2.1. договору обсяг І (фіксований) природного газу використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.
Обсяг ІІІ (фіксований) природного газу використовується споживачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої вводи бюджетним установам / організаціям та релігійним організаціям, закладам охорони здоров`я державної та комунальної власності, підприємствам, установам та організаціям, що перебувають в управлінні Державного управління справами, та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.
Обсяг ІІ природного газу використовується споживачем для потреб, відмінних від тих, що покриваються за рахунок обсягів І (фіксований) та ІІІ (фіксований).
За умовами пункту 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Пунктом 3.5. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
У п. 4.1. договору сторонами були визначені умови щодо ціни на природний газ, а саме: ціна на природний газ, який постачається за договором, встановлюється наступним чином:
- ціна обсягів газу, визначених у пункті 2.1. договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 6183 грн 33 коп., крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7420 грн 00 коп.; крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163 грн 89 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583 грн 89 коп. (підпункт 4.1.1. договору);
- ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 договору як Обсяг III (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13658 грн 33 коп., крім того ПДВ за ставкою 20 %, всього з ПДВ - 16390 грн 00 коп.; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20 % - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163 грн 89 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу для обсягу ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16553 грн 89 коп. (підпункт 4.1.3. договору).
Відповідно до пункту 5.1. договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий, відповідно до акту/актів приймання-передачі, природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
У разі відсутності акту/актів приймання-передачі фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 договору.
Згідно з п. 5.4. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1. цього договору.
За умовами п. 6.2. договору Споживач зобов`язаний, зокрема, виконати умови пунктів 2.1., 3.3., 5.1. та 5.2. цього договору; прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором та використовувати його відповідно до умов цього договору. 
Як передбачено п. 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
У пункті 13.1. договору сторони визначили, що даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) або з дати накладення уповноваженим представником однієї зі сторін останнього у часі КЕП/УЕП, та діє до "30" квітня 2025 р. включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.
Договір підписаний позивачем та відповідачем за допомогою електронних підписів.
На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ згідно з актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.09.2024 на суму 1149093,98 грн, від 30.09.2024 на суму 1926289,01 грн, від 31.10.2024 на суму 3567447,65 грн, від 31.10.2024 на суму 1490147,78 грн, від 31.10.2024 на суму 2350623,35 грн, від 30.11.2024 на суму 6697368,32 грн, від 30.11.2024 на суму 1551192,12 грн, від 30.11.2024 на суму 4047109,07 грн, від 31.12.2024 на суму 7737280,04 грн, від 31.12.2024 на суму 2417734,79 грн, від 31.12.2024 на суму 5002703,57 грн, від 31.01.2025 на суму 7729437,61 грн, від 31.01.2025 на суму 6858546,90 грн, від 31.01.2025 на суму 1848928,97 грн, від 28.02.2025 на суму 8579912,50 грн, від 28.02.2025 на суму 10223819,18 грн, від 31.03.2025 на суму 4317112,27 грн, від 31.03.2025 на суму 12126391,99 грн, від 30.04.2025 на суму 14514295,94 грн. Усього на суму 104135435,04 грн.
Оплату за переданий газ відповідач здійснював частково згідно з реєстром документів від 09.10.2025 (призначення платежу: за постачання природного газу згідно договору № 8717-ТКЕ(24)-21 від 02.09.2024), а саме: від 26.12.2024 на суму 2000000,00 грн, від 29.01.2025 на суму 1000000,00 грн, від 27.02.2025 на суму 1500000,00 грн, від 27.03.2025 на суму 1500000,00 грн, від 28.04.2025 на суму 1200000,00 грн. Усього на суму 7200000,00 грн.
Відповідно до розрахунку суми основного боргу для підприємства Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради за договором постачання природного газу від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 станом на 15.12.2025 заборгованість становить 98778402,56 грн. При цьому, як слідує із розрахунку, усього за період вересень 2024 року по квітень 2025 року комунальному підприємству було поставлено природного газу на суму 104135435,56 грн, а фактично сплачено – 7357032,48 грн (26.12.2024 – 2000000,00 грн, 29.01.2025 – 1000000,00 грн, 27.02.2025 – 75382,99 грн, 27.02.2025 – 1424617,01 грн, 27.03.2025 – 1500000,00 грн, 28.04.2025 – 1200000,00 грн, 11.12.2025 – 74032,19 грн, 12.12.2025 – 83000,29 грн). 
Згідно з інформацією про узгоджену різницю в тарифах на теплову енергію, яка не відшкодована з бюджету КП «Тепловик», заборгованість по різниці в тарифах держави перед КП «Тепловик» станом на 01.10.2025 становить 233716315,12 грн.
Згідно з балансом (звіт про фінансовий стан) Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради станом на 30.09.2025 активи підприємства становили 359896 тис.грн, зобов`язання – 248756 тис.грн.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.04.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 42399676.
Відповідно до відповіді від 31.12.2025 № 2198377 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради зареєстровано за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, 2, блок 4, ідентифікаційний код 14151464.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 924/418/25 спільну заяву Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про затвердження мирової угоди у справі № 924/418/25 задоволено та затверджено мирову угоду у справі № 924/418/25, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради.
Крім того, в матеріалах справи наявні копії: наказу Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради від 31.07.2023 № 101/1-к «Про продовження дії контракту директору О. Душенку».
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем договірних відносин позивач звернувся з позовом до суду. 
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як убачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін – Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Сторонами спору у пункті 5.1. договору було погоджено, що Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий, відповідно до акту/актів приймання-передачі, природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Судом встановлено, що на виконання умов договору постачання природного газу від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 104135435,04 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.
Однак, відповідачем лише частково було оплачену вартість поставленого позивачем природного газу на суму 7357032,48 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується реєстром документів від 09.10.2025 та розрахунком заборгованості позивача.
Відтак, сума боргу за поставлений позивачем та неоплачений повністю відповідачем природний газ у визначений у договорі строк становить 96778402,56 грн (104135435,04 - 7357032,48).
Отже, беручи до уваги викладене вище, відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір в сумі 96778402,56 грн не спростовано, доказів погашення вказаної заборгованості в добровільному порядку не надано.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором постачання природного газу від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 підлягають задоволенню в сумі 96778402,56 грн.
Заперечення відповідача про відсутність його вини у спірних правовідносинах з огляду на укладення договору про договірне списання та ненадходженням коштів на рахунок позивача судом відхиляються, оскільки відповідачем на підтвердження своїх доводів та для здійснення судом правового аналізу у спірних правовідносинах не надано самого договору про договірне списання.
Щодо заперечень відповідача проти даного спору з посиланням на Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 № 2479-IX суд зазначає таке.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення тарифів, зокрема, на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення.
За положеннями ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, компенсується: заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення"; витрати та/або втрати, понесені внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, до яких відносяться витрати на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрати від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг, втрати від зниження рівня розрахунків, що утворилися (утворяться) за періоди з 1 лютого 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано. Перелік таких витрат та/або втрат, а також порядок та умови їх розрахунку, затвердження і компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» передбачено, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
За змістом статті 1 вказаного Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду), у тому числі: кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а також за послуги з його розподілу і транспортування; договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.
Згідно з абз. 1 та 2 ч. 1 ст. 4 Закону взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема: кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші спожиті енергоносії, використані для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів або операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу, а також кредиторської заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення; кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.
Статтею 4 Закону (абзац 9) визначено, зокрема, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах. Водночас, дію абзацу дев`ятого частини першої статті 4 зупинено на 2025 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX.
Так, з аналізу вказаних норм законодавства убачається, що законодавець визначив порядок проведення розрахунків між учасниками процедури врегулювання для погашення заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, визначивши, зокрема, що проведення розрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції. При цьому, до переліку заборгованості, як підлягає врегулюванню, включено також заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 01.06.2021.
У цей же час, ані договір постачання природного газу, ані норми застосованого судом законодавства не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 01.06.2021, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання, адже законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2025 у справі № 920/481/23.
Зазначене також відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.04.2024 у справі № 925/636/23, які зводяться до такого:
- стаття 4 Закону 1730 в редакції Закону 2479 має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 01.06.2021. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;
- наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків;
- Закон 1730 не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.
Отже, приймаючи до уваги вищевказані висновки Верховного Суду щодо застосування процедури врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, відсутність в матеріалах справи доказів укладення між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків, суд висновує, що заперечення відповідача не впливають на висновки суду щодо існування у Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради боргу перед позивачем у розмірі 96778402,56 грн за природний газ, поставлений у період з вересня 2024 року по квітень 2025 року.
Так, сама лише наявність законодавчої можливості врегулювання заборгованості без фактичного вчинення дій учасників ринку шляхом проведення розрахунків та реструктуризації не може бути підставою для відмови в стягненні заборгованості, яка є предметом позову у цій справі.
Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, при цьому, припинення зобов`язання є останньою стадією його існування.
Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання, тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов`язанні дій, а боржник звільняється від обов`язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.
Верховний Суд у постанові від 18.04.2023 у справі № 911/3195/21 сформував правову позицію щодо припинення зобов`язань в рамках процедури врегулювання заборгованості за природний газ, згідно з якою, у випадку неукладення договору про організацію взаєморозрахунків між учасниками розрахунків, відсутні підстави припинення спірних правовідносин між сторонами договору постачання природного газу.
В свою чергу, підписавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони погоджуються з тим, що між ними встановлюється інший (відмінний від того, що був передбачений у договорі постачання природного газу) порядок розрахунків і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором постачання природного газу.
Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 912/685/19 та від 29.04.2020 у справі № 917/693/19.
До підписання договору про організацію взаєморозрахунків зобов`язання відповідача з оплати природного газу не припиняються.
Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем договору про організацію взаєморозрахунків, тобто відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором.
Жодних інших доказів на підтвердження того, що відповідач звільнений від обов`язку оплатити спожитий ним природний газ, учасниками справи не надано та судом не встановлено.
Щодо інших аргументів відповідача суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Трофимчук проти України”).
Поряд з цим, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”).
З урахуванням викладеного вище, відповідно до ст. 86 ГПК України суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про задоволення позову у цій справі в повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.
Відповідачем подано заяву від 02.02.2026, у якій просить суд відстрочити виконання рішення терміном на один рік, в обґрунтування якої посилається на наявність невідшкодованої з боку держави різниці в тарифах на теплову енергію, важкий фінансовий стан комунального підприємства (наявність збитків у розмірі 120347 млн. грн) та неможливість виконання зобов`язань за договором від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 у зв`язку із виконанням судового рішення у справі № 924/418/25.
Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 331 ГПК України суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.
Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього кодексу.
Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.
Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17.
Верховний Суд у постановах від 29.04.2025 у справі № 917/1131/24, від 07.12.2022 у справі № 910/11949/21 вказав, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Таким чином, лише комплексне дослідження усіх доводів заявника за наявності відповідних доказів надає суду можливість застосувати відстрочку або розстрочку виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження скрутного фінансового становища відповідач надав суду Баланс (Звіт про фінансовий стан) Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради станом на 30.09.2025.
Вказаний доказ суд до уваги не бере, оскільки у рядку 1420 Балансу розмір нерозподіленого прибутку (непокритий збиток) становить 138834 тис. грн, а не як помилково вказує відповідач 120347 млн грн (у вступній частині Балансу зазначено, що одиниця виміру – тис. грн). Крім того, судом зауважується, що вартість чистих активів комунального підприємства (різниця між активами підприємства та зобов`язаннями) згідно з Балансом станом на 30.09.2025 становить 111140 тис. грн (рядок 1495). Також судом зазначається, що означений вище Баланс не може свідчити про реальний фінансовий стан відповідача, оскільки він сформований станом на 30.09.2025, а не станом на час розгляду цієї справи.
Також на підтвердження неможливості виконання зобов`язань за договором від 02.09.2024 № 8717-ТКЕ(24)-21 відповідач посилається на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 924/418/25, відповідно до якої відповідач має протягом 3-х років сплачувати позивачу 1544993,39 грн щомісячно.
З цього приводу судом зазначається, що відповідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.
Відповідно до ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа “Бурдов проти Росії” від 07.05.2002 (заява № 59498/00), справа “Горнсбі проти Греції” від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.04.2025 у справі № 917/1131/24 звернув увагу, що з одного боку, недостатнім є лише факт відсутності у боржника коштів, суди обов`язково повинні враховувати інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення, з іншого, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції остаточні судові рішення не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції").
Тобто для виправдовування затримки виконання рішення суду обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтовані обставини, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17).
Наданий відповідачем Баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2025 не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображає його поточну діяльність, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини складного фінансового стану, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час.
При цьому, суд зауважує, що відповідачем не було подано суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема доказів відсутності доходу, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках.
Також суд звертає увагу, що встановлення Законом України „Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування” мораторію на підвищення тарифів у сфері теплопостачання на період дії воєнного стану в Україні та відсутність належного відшкодування різниці в тарифах не можуть бути підставою для відстрочення виконання судового рішення, оскільки мораторій є загальновідомим регулюванням, яке стосується не лише Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради, а всіх підприємств, що надають послуги з розподілу природного газу для побутових споживачів, теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення, постачання теплової енергії для населення та постачання гарячої води для населення.
При цьому, відсутність компенсацій з бюджету не може бути підставою для невиконання зобов`язань перед контрагентами, оскільки це питання взаємовідносин підприємства з державою, а не з позивачем.
З приводу доводів відповідача, що відстрочка дасть можливість безперешкодно пройти опалювальний період 2026/2027, судом ураховується, що відповідач не наводить обставин та не надає доказів, як має виконати зобов`язання за судовим рішенням у справі № 924/1309/25 через 1 рік, окрім як «можливе вирішення питання погашення заборгованості за рахунок коштів різниці в тарифах».
Таким чином, відповідачем не надано доказів ймовірного погашення останнім заборгованості в майбутньому.
З огляду на викладене вище, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати природного газу за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі № 924/1309/25.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.
Керуючись ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів Хмельницької області про стягнення 96778402,56 грн заборгованості задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, 2, блок 4, ідентифікаційний код 14151464) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 42399676) 96778402,56 грн (дев`яносто шість мільйонів сімсот сімдесят вісім тисяч чотириста дві гривні 56 копійок) основного боргу, 847840,00 грн (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок) судового збору.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.03.2026.

Суддя С.В. Заверуха 

Відрук.: 1 примірн.
1 - до справи;
Направити рішення позивачу та відповідачу до електронного кабінету Електронного суду.