ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р. 	Справа № 520/28914/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 р. (ухвалене суддею Сагайдаком В.В.) по справі № 520/28914/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Югрейн-Трейд» (в подальшому – ТОВ «Югрейн-Трейд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00363850705 від 22.07.2025 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 р. та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що фахівцями контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Югрейн-Трейд" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт № 28257/20-40-07- 05-03/40913776 від 26.06.2025 р., висновками якого встановлено порушення пунктів 200.1, 200.4 200.7, 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України, порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 28.01.2016р. №21, за рахунок невірного оформлення документів та відсутністю фактичної сплати, в наслідок чого підприємству відмовлено в отриманні заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, згідно з поданою податковою декларацією з податку на додану вартість на суму 371421 грн за квітень 2025р.
На підставі висновків вищевказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області 22.07.2025 р. винесено податкове повідомлення-рішення № 00363850705.
Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Пунктом 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Частиною 4 ст. 64 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.
Вимоги аналогічного змісту містить стаття 95 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 7 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 р. № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 р. за № 137/28267, головне підприємство може прийняти рішення делегувати філії право складати податкові накладні від імені головного підприємства.
Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом відмовлено ТОВ «Югрейн-Трейд» в отриманні суми бюджетного відшкодування у розмірі 371421 грн. за квітень 2025 року, у зв`язку з тим, що в акті перевірки зроблено висновок, що під час перевірки 
не встановлено перерахування грошових коштів підприємством ТОВ «ЮГРЕЙН-ТРЕЙД» на розрахункові рахунки АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в сумі ПДВ 371359 грн. за період, що перевіряється, оскільки платежі здійснено на рахунок філій АТ «Українська залізниця», які не є платниками ПДВ».
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ЮГРЕЙН-ТРЕЙД» здійснено перерахунок грошових коштів АТ Укрзалізниця через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ Укрзалізниця в сумі 371421 грн.
Відповідно до п 14.1 договору №ТП/ЛІСКИ/70021907501 виконавцем зазначено АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 400758126555. Реквізити для перерахування коштів в поточний рахунок зі спеціальним режимом використання UА623004650000000260333021667. Отримувач: Філія «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» акціонерного товариства «Українська залізниця». Ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 40081279. 
Пунктом 4.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №2830883 передбачено, що розрахунки за договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» акціонерного товариства «Українська залізниця». 
Пункт 15 договору містить інформацію про перевізника: АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 400758126555. Реквізити для перерахування коштів в гривні: поточний рахунок зі спеціальним режимом використання UА623004650000000260333021667. Отримувач: Філія «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» акціонерного товариства «Українська залізниця». Ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 40081279.
Таким чином, за змістом наведених договорів, на підставі яких ТОВ «Югрейн-Трейд» здійснювало господарські правовідносини із АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», визначений порядок оплати наданих послуг шляхом перерахування коштів на рахунки філій АТ «УКРЗАЛІЗНИЦ».
Судовим розглядом встановлено, що податкові накладні, виписані за вказаними операціями, направлені на реєстрацію саме АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» із зазначенням номеру філії - філія «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» акціонерного товариства «Українська залізниця».
Тобто, умовами вищевказаних договорів встановлено, що стороною, з якою позивач здійснював господарські операції, є юридична особа - АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», реквізитами для перерахування коштів вказані рахунки філії АТ «Українська залізниця», які є рахунками АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», відкритими в установах банків через філії.
Тобто, здійснюючи на виконання зазначених договорів перерахування коштів на рахунки філії АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», фактично позивач проводив оплату на користь безпосередньо АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ»
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що формування позивачем податкового кредиту на підставі спірних податкових накладних, складених АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних є обґрунтованим та правомірним, у зв`язку з чим висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 200.1, п. 200.4, п. 200.7, п. 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України є безпідставним. 
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 р. по справі № 520/28914/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін