ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/583/25	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О. Б. 	
Провадження № 22-ц/817/394/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірський Б.О. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
у відсутності сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 951/583/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Терлюк Олег Ярославович на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року (ухвалена суддею Гриновець О.Б.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Костопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерство оборони України, ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у якому просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов?язати Костопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису № 429 від 05 грудня 2013 року про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом реєстрації актів цивільного стану реєстрацій служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області зазначивши в графі “Відомості про батька”: прізвище “ ОСОБА_6 ”, ім?я “ ОСОБА_7 ”, по-батькові “ ОСОБА_8 ”, дата народження “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”, громадянство “Україна”.
Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року клопотання позивачки про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. 
Призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:
1. Чи міг бути ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чи є між ними кровне споріднення?
2. Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним дідусем, тобто батьком батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народженого матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ?
Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи.
Зобов?язано Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України надати (передати) експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з бази даних централізованого обліку генетичних ознак людини, що входять до єдиної інформаційної системи МВС Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ДНК-картку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Зобов`язано ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5 , а також ОСОБА_1 прибути для проходження експертизи до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у визначений експертами час, зокрема, і для відібрання зразків біологічного матеріалу, маючи при собі документи, що посвідчують їхні особи.
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність згідно із статтями 384, 385 КК України.
Оплату за проведення даної експертизи покладено на позивачку.
Роз`яснено сторонам, що згідно з ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 
На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Задовольняючи клопотання ОСОБА_2 , суд виходив з того, що для вирішення предмету даного спору, котрий виник між сторонами, необхідні спеціальні знання, а тому, з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин є за доцільне проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу про призначення молекулярно-генетичної експертизи скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.
Наголошує, що при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності, які засвідчують походження дитини від певної особи та керуючись нормами закону.
Вважає, що у клопотанні позивачки про призначення експертизи не уточнено, яким саме чином слід отримати зразок генетичного матеріалу загиблого, а також відсутні докази відбору генетично-молекулярного матеріалу ОСОБА_4 і не вказано установу, де такий матеріал зберігається.
Стверджує, що суд фактично зобов`язав експерта самостійно збирати докази для проведення експертизи, зокрема, знайти та отримати генетичний матеріал загиблого, що за своєю сутністю суперечить ч.ч.1,2 ст.107 ЦПК України.
Вказує на те, що зі сторони суду не було забезпечено повного та всебічного розгляду справи, а саме не було обговорено перелік питань і вибір експертної установи, не визначено об`єкт дослідження та вид експертизи, а також не витребувано від органу опіки та піклування висновок щодо можливого порушення фізичної недоторканності малолітнього ОСОБА_5 і не з`ясував наявність згоди опікуна на проведення експертизи.
У квітні 2026 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Красовського А.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін.
Звертає увагу, що у відзиві на позов відповідач наголошував на значенні висновку експерта для встановлення факту батьківства, тоді як в апеляційній скарзі фактично відступає від цієї позиції, чим, на думку позивачки, свідчить про затягування розгляду справи.
Вважає безпідставними доводи відповідача щодо необхідності витребування висновку органу опіки та піклування про можливе порушення фізичної недоторканості малолітнього, а також отримання згоди опікуна на відбір біологічного матеріалу дитини для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки у судовому засіданні бере участь мати дитини, яка є її законним представником і має право надати таку згоду.
Наголошує, що суд першої інстанції, враховувавши факт поховання ОСОБА_9 , обґрунтовано призначив проведення експертизи з використанням його ДНК-картки, зобов?язавши Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України надати ДНК-зразки (біологічні матеріали, ДНК-профіль), щоб уникнути необхідності ексгумації тіла та пов`язаного з цим психологічного навантаження для близьких. З цією ж метою на вирішення експертизи поставлено питання про наявність можливих родинних зв`язків між малолітнім ОСОБА_5 та відповідачем — ОСОБА_1 .
Зазначає, що відповідач жодним чином не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, запропонувати питання до експертів, вибору експертної установи, а також способу відібрання генетичного матеріалу.
У судове засідання учасники справи не з`явилися без поважних причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Як визначено частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
У пунктах 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`судам роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статті 135 СК України.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку при вирішенні питання щодо походження дитини від певних осіб, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.
Частиною 1 статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.
Відповідно до частини 1 статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи якщо експертиза проводиться за його замовленням (статті 106 ЦПК України). При призначення справи суд з урахуванням думки учасників справи визначає які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. 
При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів (частина 3 статті 107 ЦПК України).
В ухвалі про призначення експертизи суд, зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (частина 1 статті 104 ЦПК України). 
У розділі ІІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень визначені питання щодо оформлення матеріалів для проведення експертиз (досліджень), зокрема:
3.1. Експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції, а у випадку проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) для державної реєстрації геномної інформації людини - після подання документів та біологічного матеріалу людини, оформлених відповідно до законодавства у цій сфері.
3.2. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта) або інші документи, які відповідно до законодавства є підставою для проведення експертизи (дослідження), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та за клопотанням експерта - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо).
3.3. У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
У документі про призначення експертизи (залучення експерта) перераховуються всі об`єкти, які направляються на експертне дослідження, із зазначенням точного найменування, кількості, міри ваги, серії та номера (для грошей НБУ та іноземної валюти), інші відмінні індивідуальні ознаки.
3.4. Вилучення об`єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об`єктів, відібранні зразків.
Як встановлено, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовом, де просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, предметом доказування у цій справі є встановлення батьківства загиблого ОСОБА_4 щодо неповнолітнього сина.
Законне вирішення цивільної справи залежить від правильного визначення судом кола фактів, які повинні бути доказані у процесі судового розгляду. Ці факти утворюють предмет доказування.
Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення, на підтвердження яких сторони у справі подають докази або факти, які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Згідно з частиною 2 цієї ж норми права для встановлення в судовому засіданні фактів, зазначених у частині 1 цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Обсяг юридичних фактів, що входять до предмета доказування, для кожної цивільної справи різний. Суд визначає його, керуючись змістом заявлених вимог і заперечень сторін, враховуючи при цьому норми матеріального права, що регулюють відповідні правовідносини.
Оцінка судом доказів здійснюється згідно з положеннями частин 1-4 статті 212 ЦПК.
Таким чином у справі, що розглядається, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують підстави, на які посилається позивачка, для встановлення факту батьківства.
Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання або оспорення батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
Стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги. При визначенні наявності або відсутності підстав для призначення судової експертизи суди не повинні ігнорувати позицію осіб, які беруть участь у справі. Для забезпечення реалізації вказаного положення суди повинні мотивовано відповідати на клопотання сторін як про призначення експертизи, так і про відмову в її призначенні. Крім того, вирішуючи питання про доцільність призначення експертизи в цивільній справі, необхідно враховувати чи має значення для справи факт, який експерт має встановити, чи не доведений той чи інший факт іншими доказами, зібраними у справі, які реальні можливості тієї чи іншої судової експертизи.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 760/13253/19.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про призначення експертизи і вважає, що питання, які мають бути поставлені експерту входять до предмету доказування у даній справі.
Що стосується твердження відповідача у апеляційній скарзі про те, що позивачкою не визначено спосіб отримання зразків генетичного матеріалу загиблого, не зазначено джерело його зберігання та не надано доказів його відбору, є безпідставними, оскільки відповідно до положень Цивільний процесуальний кодекс України, зокрема статей 84, 103, 104, питання витребування доказів, у тому числі матеріальних об`єктів для проведення експертизи, а також визначення способу їх отримання та джерела походження, належить до процесуальних повноважень суду.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи, суд самостійно врегулював питання отримання об`єкта дослідження, зобов`язавши Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України надати (передати) експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з бази даних централізованого обліку генетичних ознак людини, що входять до єдиної інформаційної системи МВС Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ДНК-картку загиблого ОСОБА_4 , що виключає доводи ОСОБА_1 про процесуальну невизначеність або неможливість проведення експертного дослідження.
Разом з тим, на вирішення експерта було поставлено питання щодо встановлення наявності чи відсутності біологічного споріднення між відповідачем та малолітньою дитиною - ОСОБА_5 , а саме — чи є відповідач біологічним дідом дитини, тобто батьком її батька, що відповідає предмету доказування у справі та спрямоване на встановлення ступеня родинного зв`язку в межах спеціальних знань експерта.
Таким чином, наведені доводи в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з процесуальними діями суду першої інстанції щодо організації та визначення порядку проведення експертизи, які здійснені в межах наданих суду дискреційних повноважень. Відповідно до сталої практики Верховний Суд, втручання апеляційної інстанції у такі процесуальні рішення можливе лише у разі істотного порушення норм процесуального права, яке у даній справі не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості.
Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена 21 квітня 2026 року.

Головуючий        Гірський Б.О.

Судді:         Хома М.В.

Храпак Н.М.